ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4397/24 Справа № 204/1602/24 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Халаджи О. В.

суддів: Гапонова А.В., Космачевської Т.В.,

розглянувши без повідомлення учасників справи у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики (суддя першої інстанції Токар Н.В.),

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року цивільну справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики передано на розгляд до Солонянського районного суду Дніпропетровської області.

Із вказаною ухвалою суду не погодилась ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, вважає, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права та вказує, що на день оформлення договору позики відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Наголошує на тому, що у зв`язку із невідомим місцем реєстрації проживання або перебування відповідача, позов пред`являвся за вибором позивачки.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року скасувати та повернути справу для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки, в даній справі оскаржується ухвала про передачу справи на розгляд іншого суду, то її розгляд слід проводити без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд до Солонянського районного суду Дніпропетровської області, суд виходив із положень ч. 1 ст. 27 ЦПК України, і вважав, що справа підлягає розгляду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідачки.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право на суд повинно бути забезпечено судовими процедурами, які мають бути справедливими.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За загальним правилом територіальної підсудності, встановленим ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не значиться зареєстрованою на території Чечелівського району міста Дніпра.

Як вбачається з відповіді №458591 з Єдиного державного демографічного реєстру, інформація щодо реєстрації відповідача ОСОБА_3 , відсутня.

Також, як вбачається з відповіді №458664 з Єдиного державного демографічного реєстру, зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача ОСОБА_4 є: АДРЕСА_2 , у зв`язку із чим, позовна заява підлягає передачі на розгляд до Солонянського районного суду Дніпропетровської області.

Дніпровським апеляційним судом було здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру та отримано відповідь № 532035 від 08.04.2024 року, з якої вбачається, що інформація про відповідача ОСОБА_3 відсутня. При цьому слід зазначити, що апеляційний суд під час формування запиту зазначались особисті дані відповідача, які містяться у договорі позики від 28.02.2019 року, ( паспорт серія та номер, ІПН, дата народження).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, направляючи справу на розгляд до Солонянського районного суду Дніпропетровської області, оскільки місце реєстрації відповідачки є АДРЕСА_2 , у зв`язку, що за територіальною юрисдикцією належить саме цьому суду.

Будь-які підстави для направлення справи на розгляд до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська відсутні, оскільки вказане у позові місце перебування відповідачів у визначеному законом порядку не зареєстроване.

Крім того, позивачка та її представник не позбавлені можливості взяти участь в розгляду справи в режимі відеоконференції в порядку, визначеному статтею 212 ЦПК України, або звернувшись до суду із заявою про розгляд справи без її участі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 367- 369, 375, 381- 384 ЦПК України,апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Халаджи

А.В. Гапонов

Т.В. Космачевська