Справа № 211/7530/23
Провадження № 2/211/978/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 квітня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

секретаря Зоріної С.М.

за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком та стягнення аліментів на дитину з матері, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком та стягнення аліментів на дитину з матері.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.09.2019 Центрально-міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідачкою, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №684), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 06.09.2019 Центрально-міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Від даного шлюбу у них з відповідачкою є малолітня дитина: син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 19.10.2022 Центрально-міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Протягом останніх років син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає разом зі позивачем, своїм батьком, за адресою: АДРЕСА_1 . Це підтверджується актом про фактичне проживання від 10.11.2023, підписаним сусідами, підписи яких посвідчено головою ОСББ «Комфорт плюс 15», в якому зазначено, що позивач проживає разом зі своїм сином за вказаною адресою, син знаходиться повністю на його утриманні та вихованні, а мати дитини участі житті дитини не приймає.

Позивач має постійний та достатній дохід, самостійно займаюся вихованням та утриманням сина, забезпечує його матеріально та піклуюся про нього, цікавлюся станом його здоров`я та успіхами, має постійне місце проживання, в якому створені належні умови для проживання дитини та її розвитку. Квартира, в якій позивач та син проживають, належить позивачеві на праві спільної часткової власності (це підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 19.09.2023 №347140212, свідоцтвом про право власності на житло від 22.06.2007, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.07.2007 №15146283). Крім того, позивачеві на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 (це підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.02.2013 №817839).

Син з батьком почуває себе у безпеці та спокої. Тобто з його боку відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дитини разом зі батьком, чи негативно впливали б на її виховання та розвиток. Відповідачка як мати належної уваги, турботи та піклування нашому синові не надає, належним чином не виконує свої батьківські обов`язки. Наведене свідчить про самоусунення відповідачки від виконання належним чином своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Матеріальну допомогу відповідачка також не надає в добровільному порядку. Таким чином, на теперішній час син проживає разом зі позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на його повному матеріальному утриманні в зв`язку з тим, що відповідачка по справі в добровільному порядку відмовилася від проживання з нашою дитиною, від її утримання та виховання. Відповідачка проживає окремо від позивача та сина за адресою: АДРЕСА_3 (це підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання відповідачки). Проте вона постійно без дозволу позивача та попередження забирає сина, погрожує позивачеві, що поїде разом з дитиною у невідомому напрямку. В зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду з позовною заявою про визначення місця проживання дитини зі ним. Відповідачка є молодою працездатною жінкою, яка може працювати та утримувати дитину, а тому повинна сплачувати аліменти на дитину незалежно від того, чи працює вона в теперішній час. Відповідачка має обов`язок згідно чинного законодавства сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно до повноліття дитини. Ці кошти необхідні для існування і зростання дитини.

Ухвалою суду від 27.11.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 11.04.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання сторони та третя особа не з`явились.

10.01.2024 року сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали суду заяви про затвердження мирокої угоди, та мирову угоду, що дитина проживає з позивачем та позивач відмовляється від стягнення аліментів.

Але потім 01.04.2024 року представник позивача ОСОБА_5 до суду надала заяву про розгляд справи у їх відсутності, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі.

Представник третьої особи Березуцька Н.І. надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, покладалася на розсуд суду, та надала Висновок виконкому Довгинцівської районної в місті ради про доцільність проживання дитини з батьком.

В зв`язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 06.09.2019 Центрально-міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідачкою, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №684), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 06.09.2019 Центрально-міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Від шлюбу у сторін є малолітня дитина: син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 19.10.2022 Центрально-міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає разом зі позивачем, своїм батьком, за адресою: АДРЕСА_1 .

Це підтверджується актом про фактичне проживання від 10.11.2023, підписаним сусідами, підписи яких посвідчено головою ОСББ «Комфорт плюс 15», в якому зазначено, що позивач проживає разом зі своїм сином за вказаною адресою, син знаходиться повністю на його утриманні та вихованні, а мати дитини участі житті дитини не приймає.

Позивач має постійний та достатній дохід, самостійно займаюся вихованням та утриманням сина, забезпечує його матеріально та піклуюся про нього, цікавлюся станом його здоров`я та успіхами, має постійне місце проживання, в якому створені належні умови для проживання дитини та її розвитку. Квартира, в якій позивач та син проживають, належить позивачеві на праві спільної часткової власності (це підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 19.09.2023 №347140212, свідоцтвом про право власності на житло від 22.06.2007, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.07.2007 №15146283). Крім того, позивачеві на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 (це підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.02.2013 №817839).

Тобто з боку позивача відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дитини разом зі батьком, чи негативно впливали б на виховання та розвиток сина. Відповідачка як мати належної уваги, турботи та піклування синові не надає, належним чином не виконує свої батьківські обов`язки. Матеріальну допомогу відповідачка також не надає в добровільному порядку.

Таким чином, на теперішній час син проживає разом зі позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка проживає окремо від позивача та сина за адресою: АДРЕСА_3 (це підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання відповідачки).

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом зі позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищезазначене, в інтересах малолітнього, керуючись статтями 19, 161 Сімейного кодексу України, суд вважає можливим визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком за місцем його проживання. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З матеріалів справи вбачається між батьками конфлікт щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дитини та їх реалізації.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

При вирішенні спору між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, необхідно виходити з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, ухвалене рішення повинно відповідати інтересам неповнолітніх. При цьому, повинно бути ураховано, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

Згідно висновку Довгинцівської районної в місті ради Виконавчого комітету від 29.03.2024 року, вказано, що враховуючи законодавство України та Постанови КМУ від 24.09.2008 року № 866, виконком Довгинцівської районної в місті ради Виконавчого комітету вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_1 .

Крім того згідно акту обстеження умов проживання від 21.03.2024 року зробленого працівниками виконкому Довгинцівської районної в місті ради за адресою батька ОСОБА_1 АДРЕСА_1 є всі умови для проживання по всебічного розвитку дитини.

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, а також те, що в даному випадку відповідач не надав доказів, що визначення місця проживання дитини з батьком буде суперечити інтересам дитини, суд приходить до висновку про та визначення місця проживання дитини на даний час разом з батьком.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2,3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Як роз`яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Стаття 181 Сімейного Кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, суд приходить до висновку про обов`язок відповідачки надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Відповідно до положень статті 191 та статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Датою подачі позову є 24.11.2023 р.

Оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору в частині стягнення аліментів, на підставі положень ст.. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 137, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком та стягнення аліментів на дитину з матері - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) разом з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ), на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) у розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 листопада 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ), на користь держави судовий збір в розмірі 1073 ( одну тисячу сімдесят три) гривні 60 коп.

Рішення у частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 11 квітня 2024 року.

Суддя: Н. О. Сарат