ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2598/23 Номер провадження 22-ц/814/1089/24Головуючий у 1-й інстанції Шатілова Л.Г. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Миргородська міська рада Полтавської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Миргородська міська рада Полтавської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 2016 року по 01 листопада 2018 року, який був розірваний рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області по справі №541/2194/18 від 01 листопада 2018 року, яке набрало законної сили. Від шлюбу сторони справи мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після припинення подружніх відносин та розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з позивачем та перебуває на його утриманні і вихованні. Саме з цього часу відповідач припинила спілкуватися, бачитися і приймати участь у вихованні сина. Ніяких батьківських обов`язків відповідач не виконує.

Позивач вказав, що не звертався до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з відповідача, а добровільно відповідач фінансово або в інший спосіб не допомагає сину, хоча він і не наполягав на цьому. З листопада 2018 року, після припинення сімейних відносин, відповідач жодного разу не бачила сина, не виконувала і не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не спілкується з сином навіть по мобільному телефону, не піклується і не цікавиться його життям, здоров`ям, фізичним та духовним розвитком, дошкільним навчанням, матеріальним становищем дитини, тощо. Не приїжджає до сина побачитися та поспілкуватися з ним, тобто відповідач абсолютно байдужа до сина, а тому є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

У зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_1 прохав суд позбавити батьківських справ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно неповнолітнього сина сторін справи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст заочного рішення суду

Заочним рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Миргородська міська рада Полтавської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також не містять відомостей про застосування до ОСОБА_2 заходів попередження та впливу про необхідність змінити ставлення до дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із заочним рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 жовтня 2023 року не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу.

У поданій апеляційній скарзі позивач прохав суд скасувати заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване судове рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального права.

Позивач наголошує, що ним за допомогою письмових доказів та показань свідків було доведено факт того, що відповідач не приймає участі у вихованні спільної їх дитини з листопада 2018 року, перебуваючи за кордоном України.

Зауважено, що залишаючи ОСОБА_2 непозбавленої батьківських прав, суд погіршує права дитини, ускладнюючи ОСОБА_1 вирішувати у подальшому питання, які стосуються життєзабезпечення дитини.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

20 лютого 2024 року до Полтавського апеляційного суду надійшов лист від відділу «Служба у справах дітей» Миргородської міської ради Полтавської області, у якому заявник прохав суд: розгляд справи здійснювати за відсутності його представника; відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, на розгляд справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися.

Крім того, ОСОБА_1 у поданій ним апеляційній скарзі прохав суд апеляційної інстанції, у тому числі, розгляд справи проводити у його відсутність.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі зареєстрували шлюб 26 листопада 2016 року, який був розірваний рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області по справі № 541/2194/18 від 01 листопада 2018 року (а.с. 4, 7).

Сторони справи від шлюбу мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 5).

Згідно копії акту про підтвердження фактичного місця проживання особи (осіб) від 21 липня 2023 року ОСОБА_2 не проживає з листопада 2018 року і не бере часті у вихованні сина за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Відповідно до копії довідки, виданої 18 жовтня 2018 року №01-67/06, ОСОБА_3 дійсно відвідує дошкільний навчальний заклад №7 «Яблунька» з 01 січня 2018 року і по цей час (а.с. 9).

Згідно копії довідки комунального некомерційного підприємства «Миргородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Миргородської міської ради від 21 липня 2023 року встановлено, що ОСОБА_3 здоровий (а.с. 10).

З копії акту підтвердження фактичного місця проживання особи на території міста Миргород, виданого 02 жовтня 2018 року, встановлено, що ОСОБА_1 на даний час проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом із сином ОСОБА_3 , 2016 року народження (а.с. 12).

Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області надав висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав, складений 05 вересня 2023 року, в якому зазначив, що майже через 4 роки після розлучення, 25 липня 2022 року, ОСОБА_2 зверталась до відділу «Служба у справах дітей» за консультацією з питання щодо участі у вихованні дитини, про що є запис у журналі прийому відвідувачів, крім того ОСОБА_1 також неодноразово звертався до відділу по тому ж самому питанню. Під час спілкування із ОСОБА_2 через додаток «Messenger» було з`ясовано, що на даний час вона перебуває з найменшим сином в Білорусії. Постійно спілкується з бабусею ОСОБА_4 , пересилає кошти, які отримує на дитину, цікавиться його життям, розвитком та станом здоров`я, про що свідчать надані нею скріншоти переписки та квитанції. Також ОСОБА_2 надіслала фото заяви, в якій заперечує проти позбавлення батьківських прав та наголошує, що в разі необхідності може забрати дитину до себе. Під час обстеження умов проживання дитини 11 серпня 2023 року був складений акт, в якому зазначено, що на час проведення ремонтних робіт в оселі ОСОБА_1 , батько разом із сином проживають у будинку бабусі, де для дитини створені всі необхідні умови для повноцінного життя і розвиту. Під час спілкування всі члени родини наголошували, що не спілкуються з ОСОБА_2 , що суперечить вище наведеним фактам. Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області вважає недоцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 24, 51-69).

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1)-6) частини першої статті 164 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначив, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків.

Тож позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до усталеної судової практики позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини перша, п`ята, шоста, сьома статті 81 ЦПК України).

Принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі.

В апеляційній скарзі заявник наполягає на тому, що ОСОБА_2 не бере участі у житті дитини, не виконує своїх батьківських обов`язків, не турбується про фізичний та духовний стан дитини, хлопчик з листопада 2018 року проживає разом з батьком, який піклується про сина, займається його вихованням та утриманням, емоційний зв`язок між дитиною та матір`ю втрачений, що, на думку заявника, є достатньою підставою для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.

З наданих позивачем доказів вбачається, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу між батьками, які є сторонами справи, проживає разом з батьком ОСОБА_1 у м. Миргороді Полтавської обл.

У справі, що переглядається ані судом першої інстанції, ані судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та брати участь у його вихованні.

Крім того, ОСОБА_2 , перебуваючи за межами України, постійно підтримувала зв`язок із матір`ю позивача ОСОБА_5 та періодично надсилала на картковий рахунок останньої грошові кошти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , що підтверджується наданими відповідачем відділу «Служба у справах дітей» Миргородської міської ради Полтавської області роздруківками здійснених грошових переказів, датованих 2023 роком.

Також колегія суддів бере до уваги висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав, виданий виконавчим комітетом Миргородської міської ради Полтавської області 05 вересня 2023 року, у якому орган місцевого самоврядування вказав на недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з огляду на надані останньою заперечення та письмові докази, які спростовують показання позивача та його матері.

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, правильно встановив, що позивач не довів належними та допустимим доказами ухилення відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування батьківськими обов`язками. Позбавлення відповідача батьківських прав є передчасним і таким, що суперечить інтересам дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За таких обставин, місцевий суд обґрунтовано відмовили в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 жовтня 2023 року - без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2024 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко