Справа № 455/694/23 Головуючий у 1 інстанції: Кушнір А.В.
Провадження № 22-ц/811/55/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

з участю: представника позивача адвоката Косик Л.А., представників відповідача ОСОБА_1 , Кошеварової О.Ю., ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 адвоката Косик Лілії Андріївни на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 06 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Львівського обласного центру зайнятості про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2023 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Львівського обласного центру зайнятості про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивований тим, що позивачка ОСОБА_3 працювала у Львівському обласному центрі зайнятості (далі - ЛОЦЗ) з 21.08.2001 по 01.03.2023 (робоче місце у м.Старий Самбір Львівської області). 01.03.2023 згідно з наказом ЛОЦЗ №132-к позивачку звільнено з посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг Старосамбірської ЛОЦЗ у зв`язку із змінами в організації праці, п.1 ст.40 КЗпП України. Позивачка вважає своє звільнення незаконним, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства з наступних підстав.

Зазначала, що наказом ЛОЦЗ від 20.12.2022 №1947 введено в дію організаційну структуру та штатні розписи Львівської, Дрогобицької, Самбірської, Стрийської, Золочівської, Червоноградської, Яворівської філій ЛОЦЗ з 30.12.2022. Згідно якого штатні посади Старосамбірської районної філії ЛОЦЗ було скорочено у кількості 16,5 штатних одиниць, на яких працювали 17 працівників, а саме: ОСОБА_4 , директор; ОСОБА_2 , заступник директора-начальник відділу надання соціальних послуг; ОСОБА_5 , провідний інженер з комп`ютерних систем; ОСОБА_6 , водій легкового автомобіля; відділ надання соціальних послуг; ОСОБА_7 , заступник начальника; ОСОБА_8 , провідний фахівець з питань зайнятості; ОСОБА_9 , провідний фахівець з питань зайнятості; ОСОБА_10 , провідний фахівець з питань зайнятості; ОСОБА_11 , провідний фахівець з питань зайнятості; ОСОБА_12 , провідний фахівець з питань зайнятості; ОСОБА_3 , провідний фахівець з питань зайнятості; ОСОБА_13 , провідний фахівець з питань зайнятості; ОСОБА_14 , завідувач сектору профорієнтації; ОСОБА_15 , провідний фахівець з профорієнтації. Відділ взаємодії з роботодавцями та рекрутингу: ОСОБА_16 , начальник відділу; ОСОБА_17 , провідний фахівець з питань зайнятості; ОСОБА_18 , провідний фахівець з питань зайнятості.

Стверджувала, що 21.12.2022 року позивачку ознайомлено з новою структурою та штатним розписом Самбірської філії ЛОЦЗ, а 29.12.2022 попереджено про вивільнення з 01 березня 2023 року. У новій структурі і штатному розписі відсутня Старосамбірська районна філія ЛОЦЗ, натомість у структурі і штатному розписі Самбірської філії ЛОЦЗ наявне Старосамбірське управління. Кількість посад Старосамбірського управління Самбірської філії ЛОЦЗ складала 9 штатних одиниць, створено два відділи: відділ кар`єрного консультування - 5 штатних одиниць, відділ взаємодії з роботодавцями - 3 штатні одиниці, начальник управління - 1 штатна одиниця. В новому штатному розписі створено новий відділ кар`єрного консультування, в якому наявна посада кар`єрного радника, аналогічна посада за змістом та обсягом посадових обов`язків і функціонального навантаження тій, з якої звільнено Позивачку. Також створено новий відділ взаємодії з роботодавцями. Проте Позивачці не було запропоновано посаду в новому відділі та не запропоновано жодної іншої посади. Нові посади згідно штатного розпису Старосамбірського управління Самбірської філії ЛОЦЗ зайняли такі працівники: начальник управління ОСОБА_2 ; відділ кар`єрного консультування: заступник начальника управління - начальник відділу Пашко О.І.; заступник начальника відділу - Войтечко О.Д.; кар`єрний радник - Башак Л.І.; кар`єрний радник - Петрицька Г.М.; кар`єрний радник - ОСОБА_8 ; відділ взаємодії з роботодавцями: начальник відділу - Римець Б.Р.; консультант роботодавця - ОСОБА_17 ; консультант роботодавця - ОСОБА_18

Вказувала, що відповідачем порушено положення статті 42 КЗпП України, свої обов`язки відповідач виконав формально, не провів порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які звільнено, чим порушив переважне право Позивачки на залишення на роботі у порівнянні із працівниками, що залишились. Відповідачем взагалі не враховано високий рівень кваліфікації Позивачки, її безперервний стаж роботи понад 21 рік у ЛОЦЗ, швидкість та ефективність у виконанні роботи, дотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку, відсутність дисциплінарних стягнень та будь-яких інших зауважень до виконання посадових обов`язків. Позивачка вчасно та успішно проходила підвищення кваліфікації, а саме в Інституті підготовки кадрів державної служби зайнятості України у 2011p., отримала Свідоцтво про підвищення кваліфікації від 24.06.2011 №783 та у 2018 p., отримала Свідоцтво про підвищення кваліфікації №16305291/000769-18. Позивачка у 1999р. закінчила Державний університет «Львівська політехніка», отримала вищу освіту за спеціальністю менеджмент організацій та кваліфікацію спеціаліста менеджера економіста та у 1986 р. закінчила Самбірський технікум механізації обліку, отримала середню спеціальну освіту за спеціальністю статистика та кваліфікацію статистик, що дозволяє Позивачці виконувати роботу не лише за посадою аналогічною, яку вона займала у Старосамбірській районній філії ЛОЦЗ, а також і у новостворених відділах Старосамбірського управління Самбірської філії ЛОЦЗ. Відповідач також обізнаний, що Позивачка є особою з інвалідністю II групи довічно та Позивачці залишилося менше п`яти років до виходу на пенсію за віком. Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації від 15.04.2022 № 518 Позивачці протипоказана важка фізична праця, за станом здоров`я може виконувати роботу за професією та спеціальністю менеджер та потребує трудової реабілітації у відповідно створених умовах, які виключають ризики для її здоров`я. У Відповідача були наявні такі нові посади в тому числі у Старосамбірському управлінні Самбірської філії ЛОЦЗ (кар`єрний радник, консультант роботодавця), на яких могла працювати Позивачка, проте Позивачку не рекомендовано на зайняття жодної з нових посад у ЛОЦЗ введених і дію з 30.12.2022, натомість нові посади такі як кар`єрний радник та консультант роботодавця запропоновані працівникам, а саме ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які не мають вищої кваліфікації та продуктивності праці у порівнянні Позивачкою.

Також зазначала, що при винесенні рішення про поновлення на роботі, на користь Позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України.

З огляду на наведене, просила суд визнати незаконним та скасувати наказ Львівського обласного центру зайнятості від 23.02.2023 №132-к «З особового складу», поновити ОСОБА_3 на посаді провідного фахівця з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг Старосамбірської районної філії Львівського обласного центру зайнятості, стягнути з Львівського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.03.2023 по момент винесення рішення судом та стягнути з Львівського обласного центру зайнятості на користь позивачки судові витрати.

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 06 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_3 адвокат Косик Лілія Андріївна, подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення суду таким, що постановлено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неправильному застосуванню норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Не погоджується з висновками суду першої інстанції та вказує, що судом не досліджено та не надано оцінки посадовим інструкціям провідного фахівця з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг Старосамбірської районної філії Львівського обласного ценру зайнятості, котрий виконує функції кар`єрного радника (посада, з якої звільнено позивачку) та кар`єрного радника відділу кар`єрного консультування Старосамбірського управління Самбірської філії Львівського обласного центру зайнятості ( нова посада) за своїм змістом та посадовими обов`язками є аналогічними.

На думку апелянта мало місце лише перейменування посади із тими ж посадовими обов`язками та кваліфікаційними вимогами, а не створення нових посад.

Зазначає, що їй не було запропоновано жодної посади у новоутворених структурних підрозділах Львівського обласного центру зайнятості.

Звертає увагу суду на те, що було переведено на нові посади працівників, котрі займали аналогічні посади, що й ОСОБА_3 , однак мали нижчу кваліфікацію та продуктивність праці в порівнянні з нею.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача адвоката Косик Л.А. на підтримання доводів апеляційної скарги, представників відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_20 , ОСОБА_2 на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що в даному випадку має місце не залишення на роботі, а працевлаштування працівників на нові посади у новоутворених структурних підрозділах Львівського обласного центру зайнятості, а тому, оскільки право на залишення на роботі, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, не застосовується для працевлаштування у новоутворених структурних підрозділах, безпідставними є доводи позивача про порушення відповідачем положень статті 42 КЗпП України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_3 з 21.08.2001 року працювала у Львівському обласному центрі зайнятості (відповідача у справі) та наказом Львівського обласного центру зайнятості від 23.02.2023 року № 132-к «З особового складу» позивачку було звільнено з посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг Старосамбірської районної філії Львівського обласного центру зайнятості 1 березня 2023 року, у зв`язку із змінами в організації праці за п.1 ст.40 КЗпП України.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями трудової книжки ОСОБА_3 (т.1 а.с.19-29) та наказу Львівського обласного центру зайнятості №132-к від 23.02.2023 року з особового складу (т.1 а.с.30).

Відповідно до листа Державного центру зайнятості від 14.07.2022 року №33/16/2570-22 Львівський обласний центр зайнятості повідомлено про можливі зміни в організації праці регіональних служб зайнятості, що потягне за собою скорочення штату або чисельності працівників та запропоновано надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо можливих змін в організації праці (т.1 а.с. 63).

Листом директора Львівського обласного центру зайнятості Барилюка В. №15-1961/22 від 15.07.2022 року повідомлено голову об`єднаного комітету профспілкових організацій працівників Львівської обласної служби зайнятості та голів первинних профспілкових організацій працівників обласного, міського, міськрайонних центрів зайнятості, філій Львівського обласного центру зайнятості про можливу оптимізацію чисельності регіональних служб зайнятості, що потягне за собою скорочення штату або чисельності працівників (т.1 а.с. 64).

Відповідно до наказу Державного центру зайнятості від 08.12.2022 року №128 «Про затвердження граничної чисельності працівників державної служби зайнятості» таким затверджено граничну чисельність працівників Державної служби зайнятості у Львівській області в кількості 430,0 одиниць, з неї: апарат обласного центру зайнятості 87,0 (т.1 а.с.65,66).

Наказом Львівського обласного центру зайнятості від 16.12.2022 року №1941 «Про створення Дрогобицької, Золочівської, Львівської, Самбірської, Стрийської, Червоноградської, Яворівської філій Львівського обласного центру зайнятості» створено Дрогобицьку, Золочівську, Львівську, Самбірську, Червоноградську та Яворівську філії Львівського обласного центру зайнятості (т.1 а.с. 85).

Згідно наказу Львівського обласного центру зайнятості від 16.12.2022 року № 1943 «Про затвердження граничної чисельності працівників Львівської обласної служби зайнятості» було затверджено граничну чисельність працівників Львівської обласної служби зайнятості у кількості 343 штатних одиниць (т.1 а.с.67-69).

Наказом Львівського обласного центру зайнятості від 16.12.2022 року №1944 «Про штатний розпис» затверджено організаційну структуру та штатні розписи Львівської, Дрогобицької, Самбірської, Стрийської, Золочівської, Червоноградської, Яворівської філій Львівського обласного центру зайнятості (т.1 а.с.80,81).

Відповідно до наказу Львівського обласного центру зайнятості від 20.12.2022 року №1947 «Про штатний розпис» введено з 30.12.2022 в дію організаційну структуру та штатні розписи Львівської, Дрогобицької, Самбірської, Стрийської, Золочівської, Червоноградської, Яворівської філії Львівської обласної служби зайнятості (т.1 а.с.84).

Згідно наказу Львівського обласного центру зайнятості від 21.12.2022 року № 258-к «Про ознайомлення працівників Львівського міського, Дрогобицького, Самбірського, Стрийського міськрайонних центрів зайнятості та філій Львівського обласного центру зайнятості із новою структурою та штатним розписом» зобов`язано директорів філій ЛОЦЗ ознайомити працівників з структурою та штатним розписом, що затверджені 16.12.2022 року та вводяться в дію 30.12.2022 року; попередити працівників про їх можливе звільнення з займаних посад 01.03.2023 року під їх особистий підпис; подати пропозиції щодо переведення працівників філії на нові посади згідно з штатним розписом, який затверджений 16.12.2022 року та кандидатури працівників, що підпадають під скорочення (з урахуванням пільг та переваг, передбачених чинним законодавством України, а саме: щодо яких встановлено обмеження на звільнення та тих, що мають право на залишення на роботі) (т.1 а.с. 86,87).

Листом директора Старосамбірської районної ЛОЦЗ Пізнак М. від 22.12.2022 року № 01-409/22 було подано пропозиції кандидатур працівників, що підлягають під скорочення та пропозиції щодо переведення працівників Старосамбірської районної філії на нові посади в Старосамбірське управління Самбірської філії Львівського обласного центру зайнятості. Відповідно до поданих пропозицій претендентами на скорочення були 8 працівників Старосамбірської районної філії ЛОЦЗ, в.т.ч. позивачка ОСОБА_3 (т.1 а.с.89-91).

Відповідно до наказу Львівського обласного центру зайнятості від 20.12.2022 року № 77-ка «Про створення тимчасової комісії» було утворено тимчасову комісію з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення, а також розгляду пропозицій керівників центрів зайнятості/філій Львівського обласного центру зайнятості щодо кандидатур працівників, що підпадають під скорочення та кандидатур працівників, котрим в порядку працевлаштування будуть пропонуватися посади в утворених структурних підрозділах Львівського обласного центру зайнятості (т.1 а.с.92,93).

Згідно витягу з протоколу №1 тимчасової комісії було розглянуто лист директора Старосамбірської районної філії ЛОЦЗ від 22.12.2022 № 01-409/22 ЛОЦЗ щодо кандидатур працівників Старосамбірської районної філії ЛОЦЗ, котрі підпадають під скорочення та пропозиції щодо переведення працівників Старосамбірської районної філії ЛОЦЗ на посади у новоутворений структурний підрозділ Львівського обласного центру зайнятості та вирішено погодити пропозиції надані директором Старосамбірської районної філії ЛОЦЗ ОСОБА_4 щодо кандидатур працівників Старосамбірської районної філії ЛОЦЗ, котрі підлягають переведенню на нові посади у новостворений структурний підрозділ Львівського обласного центру зайнятості, та тих, що підлягають можливому звільненню за п.1 ст.40 КЗпП України, серед яких позивачка ОСОБА_3 (т.1 а.с.94-97).

Відповідно до наказу Львівського обласного центру зайнятості від 29.12.2022 року №264-к «З особового складу» працівники Старосамбірської районної філії ЛОЦЗ переведені на вакантні посади у новостворений структурний підрозділ Самбірської філії Львівського обласного центру зайнятості з 30.12.2022, серед яких позивачка ОСОБА_3 відсутня (т.1 а.с.98-100).

29.12.2022 року позивачку ОСОБА_3 як провідного фахівця з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг Старосамбірської районної філії ЛОЦЗ, попереджено про наступне вивільнення із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, а саме 01.03.2023 року (т.1 а.с.103).

В подальшому, як зазначалось вище, спірним наказом ЛОЦЗ №132-к від 23.02.2023 року позивачку звільнено з посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг Старосамбірської районної філії ЛОЦЗ 1 березня 2023року, у зв`язку із змінами в організації праці, п.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Близький за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 07 листопада 2011 року у справі № 6-45цс11 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, провадження № 11-431асі18.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 07 квітня 2021 року у справі № 444/2600/19, провадження № 61-13999св20, від 22 липня 2021 року у справі № 456/57/20, провадження № 61-6288св21, від 23 липня 2021 року у справі № 766/12805/19, провадження № 61-7098св21, від 27 серпня 2021 року у справі № 712/10548/19, провадження № 61-10299св21, від 09 грудня 2021 року у справі № 646/2661/20, провадження № 61-7496св21, від 09 травня 2023 року у справі № 212/10456/21, провадження № 61-3305 св 23.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частина друга статті 42 КЗпП України містить перелік категорій працівників, які мають переваги в залишенні на роботі.

У постановах Верховного Суду від 27 вересня 2021 року у справі № 452/2056/18 (провадження № 61-6712св20), від 20 серпня 2018 року у справі № 537/1621/17 (провадження № 61-11983св18) зроблено висновок, що роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо. Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічні посади чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо.

У випадку фактичного скорочення займаної працівником посади йому має бути запропонована рівноцінна посада, передбачена новим штатним розписом, а в разі, якщо на таку посаду претендують також інші працівники, роботодавець зобов`язаний провести порівняльний аналіз продуктивності їхньої праці і кваліфікації з метою визначення працівника, який має переважне право на залишення на роботі, як це передбачено частиною першою статті 42 КЗпП України.

В процесі цього аналізу, як правило, враховуються такі обставини, як: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи в роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалої тимчасової непрацездатності, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо. Рівень кваліфікації визначається в залежності від освіти працівника та здобутих ним навичок під час виконання робіт за певною спеціальністю, а продуктивність праці вимірюється певними виробничими (службовими) показниками. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників (див. постанови Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 360/2308/20 (адміністративне провадження № К/9901/7983/21) пункт 64 та від 27 лютого 2020 року у справі № 620/1941/19 (адміністративне провадження № К/9901/32376/19) пункти 41-43).

Суд не наділений правами та не володіє достатньою інформацією для визначення продуктивності праці будь-якого працівника, оскільки це є прерогативою виключно роботодавця, який володіє повною інформацією про результативність праці, що характеризує ефективність її витрат у виробництві та сфері послуг. Визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці є компетенцією роботодавця.

Вищевказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07 серпня 2019 року в справі № 367/3870/16-ц (провадження 61-38248св18).

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не було додержано вимог закону та не було проведено порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації з метою визначення працівника, який має переважне право на залишення на роботі серед працівників, яких було рекомендовано перевести на нові посади та тих працівників які підпадали під скорочення, а тому звільнення позивачки відбулося з порушенням вимог ст.ст. 40, 42, 42-9, 43 КЗпП України.

Висновок колегії суддів підтверджується і позицією відповідача, який вважав що має місце не залишення на посадах працівників, а переведення працівників на нові посади в новостворені структурні підрозділи Львівського обласного центру зайнятості, а тому переважне право на залишення на роботі та не врахування кваліфікації є безпідставним.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України, дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України, працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Положеннями ч. 2 ст 235 КЗпП України передбачено, що при ухваленні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці", порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до пункту 2 зазначеної Постанови, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відтак, для визначення правильного розрахунку, слід помножити середньоденну заробітну плату на число робочих днів у розрахунковому періоді, що становить 283 робочих днів ?833,33 грн. середньоденної заробітної плати = 235 832 грн. 39 коп.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги, апелянт звільнена від сплати судового збору, тому з Львівського обласного центру зайнятості на користь держави підлягає стягненню 2684 грн. судового збору. ( 1073 грн. 60 коп. за розгляд справи в суді першої інстнації та 1610 грн. 40 коп. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції).

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Косик Лілії Андріївни - задовольнити.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 06 грудня 2023 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_3 до Львівського обласного центру зайнятості про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Львівського обласного центру зайнятості від 23.02.2023 №132-к .

Поновити ОСОБА_3 на посаді провідного фахівця з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг Старосамбірської районної філії Львівського обласного центру зайнятості з 02.03.2023 року.

Стягнути з Львівського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 235 832 грн. 39 коп. за період з 02.03.2023 року по 01.04.2024 року з відрахуванням передбачених законодавством України обов`язкових платежів та зборів.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з Львівського обласного центру зайнятості на користь держави 2684 грн. судового збору. ( 1073 грн. 60 коп. за розгляд справи в суді першої інстнації та 1610 грн. 40 коп. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.