Справа № 473/1227/24
РІШЕННЯ

іменем України

"03" квітня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Матвійця Ю.П., представника заявниці ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Вознесенська міська рада, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, в якій вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 .

Після його смерті відкрилася спадщина.

ОСОБА_2 , як спадкоємиця за заповітом, прийнявши спадщину шляхом постійного спільного проживання зі спадкодавцем на час її відкриття, звернулася до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Франкевич І.М. з приводу посвідчення своїх спадкових прав. Проте нотаріус відмовила заявниці у вчиненні відповідної нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю доказів, що підтверджують факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_3 (заявниця (яка не подавала заяву про прийняття спадщини) та спадкодавець були зареєстровані за різними адресами).

У зв`язку з цим ОСОБА_2 просила про встановлення факту її постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в судовому порядку, вказуючи на те, що можливість встановлення такого факту в адміністративному чи іншому порядку на час розгляду справи втрачена, що фактично позбавляє її права на спадкування.

В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі заявниці, її представник ОСОБА_1 заяву про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підтримав.

Представник заінтересованої особи Вознесенської міської ради в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення заяви ОСОБА_2 не заперечує.

Оскільки матеріали містять всі необхідні для вирішення справи інформацію та докази, а тому суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі заявниці та представника заінтересованої особи.

Заслухавши пояснення представника заявниці ОСОБА_1 , показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Зокрема суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

За життя останній склав заповіт від 10 липня 2014 року, згідно якого заповів усе своє майно ОСОБА_2 . Заповіт у день складання був посвідчений нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за №1-545.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина.

ОСОБА_2 , як спадкоємиця за заповітом, прийнявши спадщину шляхом постійного спільного проживання зі спадкодавцем на час її відкриття, звернулася до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Франкевич І.М. з приводу посвідчення своїх спадкових прав. Проте нотаріус відмовила заявниці у вчиненні відповідної нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю доказів, що підтверджують факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_3 (заявниця (яка не подавала заяву про прийняття спадщини) та спадкодавець були зареєстровані за різними адресами).

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Зокрема, згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Факт постійного проживання заявниці зі спадкодавцем на час відкриття спадщини повністю підтвердився дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_4 , який пояснив, що в останні роки життя ОСОБА_3 ОСОБА_2 , яка є його донькою, періодично проживала з ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , однак безпосередньо перед його смертю проживала з ним постійно за вказаною адресою. Інших близьких родичів у ОСОБА_3 немає;

- показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , згідно яких у 2013 році різко погіршився стан здоров`я ОСОБА_3 . З цього часу ОСОБА_2 , яка є його донькою, переїхала на постійне місце мешкання до батька та постійно проживала з ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 до його смерті, здійснювала догляд за ним, після його смерті спадкодавця поховала його власними силами. Інших близьких родичів у ОСОБА_3 немає;

- копією довідки квартального комітету №85 м. Вознесенська від 12 лютого 2024 року, згідно якої ОСОБА_2 на момент смерті ОСОБА_3 мешкала разом з батьком по АДРЕСА_1 та вели спільне господарство.

Встановлення факту постійного проживання заявниці зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в адміністративному чи іншому порядку на час розгляду справи неможливе, внаслідок чого остання позбавлена можливості реалізувати своє право на спадщину.

Під час розгляду справи не встановлено наявності спору про право.

Враховуючи встановлені судом обставини, заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 293, 315-316, 318-319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: Вознесенська міська рада, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Вознесенська Миколаївської області, постійно проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вознесенську Миколаївської області, на час відкриття після нього спадщини.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Вуїв