Справа № 446/1055/23 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 22-ц/811/3097/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М. Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27 вересня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

в травні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів.

В обгрунтування позовних вимог, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, покликається на те, що 16 липня 2005 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 06 листопада 2012 року. За час перебування у шлюбі у них народилось двоє дітей: син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею та перебувають на її утриманні.

Вказує, що рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 03 липня 2015 року стягнуто з відповідача в її користь аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Стверджує, що розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду є недостатнім для належного утримання та забезпечення розвитку дітей, оскільки вони підростають, збільшуються їхні потреби. Зазначає, що розмір аліментів, визначених рішенням суду може бути згодом збільшено чи зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них і в інших випадках.

Також зазначає, що старший син хворіє на складний астегматизм обох очей, що потребує витрат на контактні лінзи, обстеження. Крім того, позивачка страждає на бронхіальну астму та побутову алергію, у неї протипоказання до фізичних навантажень, що не дає змогу їй працювати та отримувати дохід.

Стверджує, що з часу присудження аліментів на підставі рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 03 липня 2015 року матеріальний стан відповідача покращився, оскільки у 2022 році він придбав автомобіль, а також у його власності перебуває дві земельні ділянки, які він надає в оренду на підставі відповідних договорів та отримує дохід.

З наведених підстав просить змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 03.07.2015 року на 4000 гривень, тобто по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 в твердій грошовій сумі по 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу набрання рішенням про збільшення розміру аліментів законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 1073,60 гривень судового збору в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 гривень.

У задоволенні іншої частини заяви ОСОБА_3 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вказує, що раніше встановлений розмір аліментів можна змінити за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законодавством, а суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів так і стягувача, а також поліпшення чи погіршення стану їхнього здоров`я. Зазначає, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.

Звертає увагу на те, що з 2015 року він перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , від шлюбу у них є малолітній син, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який знаходиться на його утриманні. Вказує, що позивачем не доведено підстав для збільшення розміру аліментів на дітей до чотирьох тисяч, оскільки наявність у відповідача земельних ділянок та придбаний у 2022 році автомобіль не свідчать про покращення його матеріального стану, так як вказане майно є спільною власністю подружжя та не підтверджує того факту, що було придбане за його кошти. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27 вересня 2023 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27 вересня 2023 року призначено на 15 год. 00 хв. 26 лютого 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 07 березня 2024 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 26 лютого 2024 року, датою ухвалення постанови є саме 07 березня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що порівняно з 2015 роком, коли ухвалювалося рішення про стягнення аліментів, значно збільшився розмір витрат на утримання дітей, покращилося матеріальне становище відповідача, який після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів набув у власність автомобіль, декілька земельних ділянок, які надає в оренду, взяв до уваги погіршення стану здоров`я позивачки та зміну її матеріального становища, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для належного забезпечення повноцінного фізичного, духовного та морального розвитку дітей аліментів, які були стягнуті рішенням суду, врахував їх недостатність, а відтак вважав наявними підстави для збільшення розміру аліментів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно з метою матеріального утримання дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

Частини 1-3 ст. 181 СК України передбачають, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Сімейний кодекс України передбачає можливість для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, а ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 06 листопада 2012 року.

За час перебування у шлюбі у сторін народилось двоє дітей: син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,що підтверджується свідоцтвами про народження серія НОМЕР_1 та серія НОМЕР_2 , виданими Новояричівською селищною радою Кам`янка-Бузького району Львівської області.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 03 липня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про збільшення розміру аліментів, ОСОБА_3 покликається на те, що визначений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, старший син хворіє на складний далекозорий астегматизм обох очей, її стан здоров`я погіршився у зв`язку з захворюванням на бронхіальну астму, що є підставою для обмеження її фізичної діяльності, а також на те, що покращилося матеріальне становище відповідача, що підтверджується набуттям ним у власність рухомого та нерухомого майна, а відтак він має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі.

Зазначені позивачкою підстави для збільшення розміру аліментів підтверджуються випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_4 про те, що у дитини наявний діагноз: складний далекозорий астигматизм обох очей, який виявлено у травні 2022 року, рекомендовано лікування в офтальмолога та постійне носіння окулярів; випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 про те, що позивачка хворіє на бронхіальну астму ІІІ, перстистуючий перебіг середнього ступеня важкості в стадії нестійкої ремісії, побутова алергія, алергічний риніт, гіпертонічна хвороба ІІ ступеня ризику, рекомендовано остерігатись переохолоджень, емоційних і фізичних навантажень, обмеження контакту з побутовою хімією.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував те, що матеріалами справи підтверджується, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів, тобто з 2015 року, матеріальне становище відповідача змінилось, що підтверджується наступним.

Так, у 2016 році ОСОБА_1 придбав земельну ділянку площею 0,1024 га. для індивідуального садівництва, у 2017 році земельну ділянку площею 4,0006 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та у 2019 році земельну ділянку площею 0,2284 га., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Крім того, ОСОБА_1 у 2022 році придбав автомобіль «Renault Magane Scenic» 2011 року випуску, що підтверджується листом Головного сервісного центру МВС від 16.05.2023 року.

Аналізуючи зібрані у справі докази, враховуючи те, що з часу присудження аліментів через інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, у зв`язку із чим раніше встановлений розмір аліментів не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дітей, зважаючи на рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального утримання дітей, прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, який батьки повинні забезпечити дитині, збільшення потреб неповнолітніх дітей сторін, те, що відповідач не позбавлений можливості працевлаштуватися на високооплачувану роботу, колегія суддів вважає вірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для збільшення розміру аліментів та стягнення таких з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі по 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір аліментів, відповідає встановленим судом фактичним обставинам справи та інтересам дітей, які потребують матеріального утримання в більшому розмірі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що збільшення розміру аліментів якнайкраще захищає інтереси дітей, їх матеріальне забезпечення та забезпечує їм належні умови для гармонійного фізичного та духовного розвитку.

Заперечуючи щодо стягнення аліментів у визначеному судом розмірі, ОСОБА_1 покликається на те, що матеріальний та сімейний стан одержувача аліментів не змінився, в той час як він перебуває у зареєстрованому шлюбі, в якому народився син, ОСОБА_7 , який перебуває на його утриманні.

Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 від 20 лютого 2015 року, виданим Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 уклали шлюб.

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 від 17 березня 2015 року, виданим Виконавчим комітетом Винниківської міської ради м. Львів Львівської області підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Однак, наявність малолітньої дитини, яка перебуває на утриманні ОСОБА_1 , не може обмежувати його неповнолітніх дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в забезпеченні їм належного та гарантованого матеріального утримання, яке б забезпечувало їх належний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток.

Доводи апеляційної скарги про те, що збільшення розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку не може бути підставою для перегляду розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду, не заслуговують на увагу з наступних мотивів.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17.

Разом з тим, статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином покликання апелянта на те, що відсутні підстави для збільшення розміру аліментів, оскільки не відбулося змін в матеріальному стані та стані здоров`я як платника, так і стягувача аліментів, не можуть братися до уваги, оскільки крім зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, стаття 192 СК України визначає також інші випадки, передбачені цим Кодексом, які можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що необхідність збільшення розміру аліментів, які стягуються на неповнолітніх дітей, позивач обгрунтовує не стільки зміною гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як недостатністю розміру аліментів, визначених рішенням суду, для належного їх утримання, гарантування нормального фізичного, духовного та культурного розвитку дітей, а також забезпечення усіх необхідних їх потреб, які внаслідок зростання дітей, постійно збільшуються.

Відтак, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є єдиною підставою, на яку покликається позивач, для збільшення розміру аліментів, а існує в сукупності з іншими обставинами, які дають підстави для висновку про необхідність збільшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на утримання його неповнолітніх дітей, що якнайкраще відповідатиме саме інтересам дітей на достойне матеріальне забезпечення, які не можуть бути ущемленими.

Враховуючи вищезазначені обставин, а також обов`язок обох батьків утримувати дитину як в період спільного проживання, так і після розірвання шлюбу, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про підставність позову про зміну розміру аліментів, а саме про їх збільшення та стягнув з відповідача на користь позивачки аліменти на дітей в розмірі по 2 000 гривень на кожну дитину, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття .

Доводи апелянта про те, що позивачем не доведено підстав для збільшення розміру аліментів, а наявність у відповідача земельних ділянок та придбаний у 2022 році автомобіль не свідчать про покращення його матеріального стану, так як вказане майно є спільною власністю подружжя, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про необхідність збільшення розміру аліментів, оскільки першочерговим обов`язком батьків є матеріальне утримання своїх дітей для забезпечення їх належного розвитку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 07 березня 2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк