ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3197/24 Справа № 214/4296/23 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/4296/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Тимченко О.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Шукюров Расим Сулейман огли, на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року, яке ухвалене суддею Ткаченком А.В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 21 грудня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, про встановлення факту утримання трьох дітей.

Позовна заява обґрунтована тим, що дружина позивача - ОСОБА_2 , під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , народила сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розлучення, їх спільний син залишився проживати з ОСОБА_2 , а згодом, коли він став проживати спільно з відповідачкою, ОСОБА_4 фактично знаходився на його утриманні і вихованням його займався він.

У період спільного проживання з ОСОБА_2 , у них народилося ще двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

28 квітня 2023 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з відповідачкою.

На даний час дружина перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, він працює один і має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, яких мусить забезпечувати.

Колишній чоловік дружини - ОСОБА_3 вихованням свого сина не займається, проживає в іншій країні, аліменти не сплачує. Дружина не може подати позов до суду про стягнення з нього аліментів, так як не знає, де він перебуває.

Встановлення даного факту йому потрібно для того, щоб він не був мобілізований під час війни, так як на його утримання перебуває троє малолітніх дітей та для вирішення питання про усиновлення ОСОБА_7 .

Посилаючись на викладене, просив суд: встановити факт перебування на його утриманні трьох дітей - його рідних дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також сина дружини від попереднього шлюбу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Шукюров Расим Сулейман огли, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне та невсебічне з?ясування обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не була врахована позиція відповідачки ОСОБА_2 , яка позовні вимоги визнала у повному обсязі, а також позицію третіх осіб, які не висловили заперечення на позов. При цьому, відповідно до рішення виконкому Саксаганської районної у місті ради ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є багатодітною родиною, що теж підтверджує той факт, що на утриманні позивача перебуває саме троє дітей. Наполягає на тому, що встановлення даного факту йому потрібно для того, щоб він не був мобілізований під час війни, так як на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей та для вирішення питання про усиновлення ОСОБА_7 .

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Шукюрова Р.С. огли, відповідачку ОСОБА_2 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 28 квітня 2023 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 (а.с. 8 - копія свідоцтва).

Сторони мають малолітній дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 11,13 - копії свідоцтв).

Згідно свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_11 .

Згідно акту від 01 червня 2023 року, складеного мешканцями квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та затвердженого майстром ТОВ «Житлосервіс-КР», відповідно до якого у квартирі АДРЕСА_4 проживають без реєстрації ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 14 - копія акту).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необгрунтованості. Суд зазначив, що батько дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - ОСОБА_3 не позбавлений батьківських прав щодо своєї дитини, а тому зобов`язаний виконувати обов`язки, які покладаються нього, як на батька, вимогами законодавства України, зокрема статті 150 СК України, а тому за вказаних обставин не можна вважати, що позивач ОСОБА_1 є особою, яка самостійно утримує неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Будь-яких інших належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про перебування на утриманні заявника саме трьох малолітніх дітей, матеріали справи не містять. При цьому, суд констатував, що установлення факту перебування у позивача на утриманні двох його рідних дітей не має правового значення в контексті мети заявлених вимог, оскільки позов подано ОСОБА_1 з метою звільнення від призову під час мобілізації при перебуванні у нього на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років (стаття 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», стаття 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, статей 2, 4-5, 12, 13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина друга статті 15 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

При зверненні до суду із заявою (позовною заявою) про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду та просив встановити факт перебування на його утриманні трьох дітей - його рідних дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також сина дружини від попереднього шлюбу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовної заяви зазначав, що встановлення вказаного факту йому потрібно для ініціювання процедури усиновлення сина дружини від попереднього шлюбу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та звільнення від призову під час мобілізації при перебуванні у нього на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років (стаття 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», стаття 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Разом з цим, колегія суддів вважає, що саме по собі встановлення судом факту виховання та утримання дитини своєї дружини від попереднього шлюбу не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаного факту не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

Так, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

При цьому, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати актом факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні.

Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Отже, захист порушених прав у зв`язку з не виконанням, не прийнятті участі одним із батьків у вихованні дітей, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом.

Питання належного виховання дітей, досягнення порозуміння між батьками і дітьми, відповідальності батьків за неналежне виконання батьківських обов`язків завжди є важливими й актуальними.

Законом України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закон передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них.

Тому за неналежне виконання обов`язку щодо виховання дітей, передбачена відповідальність.

Згідно частини другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» - на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Зазначені позивачем обставини дають суду підстави вважати, що його вимога щодо встановлення факту перебування на утриманні позивача неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав, як особи, яка замінює батьків дітей, які закріплені в Сімейному кодексі України. Такими до прикладу можуть бути право матері чи батька, особи в сім`ї якої проживає дитина на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у випадку, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тощо.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач просив встановити факт виховання та утримання дітей з метою звільнення від призову під час мобілізації при перебуванні у нього на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років (стаття 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», стаття 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Зокрема, абзацом четвертим ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено таку категорію, як жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Таким чином, визначальним фактором є не батьківство, а саме утримання трьох і більше дітей.

Водночас, поняття утримання законодавчо не визначено.

Судом установлено, що родина позивача має статус багатодітної сім`ї, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_1 , виданого 30 жовтня 2023 року Виконкомом Саксаганської районної у місті ради (а.с. 90).

З огляду на зміст позовної заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, а також апеляційної скарги, позивач ОСОБА_1 прагне встановити у суді факт для вирішення питання ініціювання процедури позбавлення батька батьківських прав та усиновлення неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також звільнення від призову під час мобілізації. Проте, жодних доказів того, що ідповідачка ОСОБА_2 або треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, порушують, не визнають чи оспорюють права позивача, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорювання, до позовної заяви, як і до апеляційної скарги, суду не надано. Вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про позбавлення батьківських прав, усиновлення, оскарження дій чи рішень компетентних органів.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для встановлення факту перебування на утриманні позивача неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також про те, що установлення факту перебування у позивача на утриманні двох його рідних дітей не має правового значення в контексті мети заявлених вимог, оскільки позов подано ОСОБА_1 з метою звільнення від призову під час мобілізації при перебуванні у нього на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років (стаття 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», стаття 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Шукюров Расим Сулейман огли, - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2024 року.

Головуючий:

Судді: