Дата документу 08.04.2024
Справа № 334/6865/21
Провадження № 2/334/54/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Філіпової І.М.,

за участі секретаря Мандик М. О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

В провадженні суду перебуває позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

27.02.2024 року від представника відповідача адвоката Богач А. О. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про встановлення дійсних обставин справи та підтвердження особи позивача, зобов`язати ОСОБА_3 надати в матеріали справи належним чином легалізовані (апостильовані) свідоцтво про зміну імені 1-ИК 579227, а також паспортний документ ОСОБА_3 .

Представник відповідача вказує, що свідоцтво про право на спадщину видано на ім`я ОСОБА_4 . Також в матеріалах справи міститься свідоцтво про зміну імені позивача 1-ИК «579227, згідно якого її ім`я було змінено з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », яке наразі потребує легалізації оскільки з 01.12.2022 року зупинено дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах у відносинах з російською федерацією. Крім того, у позовній заяві зазначені паспортні дані позивача: паспорт НОМЕР_1 , виданий 08.09.2017 року органом ФМС 50053, а до позову додано копію паспорту громадянки рф з датою видачі 02.02.2017 року, код підрозділу 500-159, № НОМЕР_2 .

Представник відповідача у судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву 08.04.2024 року через електронну пошту суду про відкладення розгляду справи. Також, разом з заявою надіслав письмові заперечення на клопотання відповідача від 27.02.2024 року. Представник позивача вказує, що провадження у справі було відкрито у 2021 році, тому посилання на відповідача на нормативні акти прийняті під час дії воєнного стану не можуть бути застосовані. Представник позивача звертає увагу, що відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують покарання.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно позовної заяви зазначено, що позивачем є ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 08.09.2017 року, органом ФМС 50053. У додатках до позовної заяви міститься копія паспорту громадянки рф для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Р № НОМЕР_3 , виданий 08.09.2017 року, органом ФМС 50053 (а.с. 8), а також копія паспорту громадянки рф на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданий 02.02.2017 року, код підрозділу 500-159, № НОМЕР_2 (а.с. 9).

На думку суду, наявність у особи одночасно паспорту громадянина рф та закордонного паспорту не ставить під сумнів її ідентифікацію та зміст вказаних документів.

Також у матеріалах справи міститься свідоцтво про зміну імені НОМЕР_4 про зміну імені громадянкою рф ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з імені « ОСОБА_5 » на ім`я « ОСОБА_6 » (а.с. 62). Вказана копія завірена належним чином, містить дату завіряння копії 15.11.2021 року, напис «копія згідно з оригіналом», прізвище та підпис особи, яка завірила копію адвокат Працевитий Г. О.

Відповідно до статті 22 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон про міжнародне приватне право) до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону про міжнародне приватне право документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Аналогічно регламентовано зазначене питання у пункті 7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (далі - Правила реєстрації актів цивільного стану), відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Про деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

У зв`язку з військовою агресією рф проти України та повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року російських військ на територію України задля знищення Української держави, захоплення силою української території та встановлення окупаційного контролю Президент Володимир Зеленський підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

У відповідь на акт збройної агресії рф проти України Президент України Володимир Зеленський підтримав пропозицію Міністерства закордонних справ України про розрив дипломатичних відносин України з рф, про що 24 лютого 2022 року оголошено на офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ України.

На доручення Глави Української держави Міністерство закордонних справ України розпочало процедуру розриву дипломатичних відносин відповідно до норм міжнародного права.

01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон № 2783-IX).

22 грудня 2022 року Закон № 2783-IX опубліковано у газеті «Голос України» та 23 грудня 2022 року він набрав чинності.

Закон № 2783-IX передбачає: зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з рф та Республікою Білорусь (стаття 1);

вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2).

Відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення.

Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами.

За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з рф та Республікою Білорусь зупинено з 27 грудня 2022 року.

З дати зупинення дії Мінської конвенції, зокрема, до документів, виданих на території рф і Білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05 жовтня 1961 року, яка є чинною у відносинах України з рф і Білоруссю.

Вказуючи на вказані обставини, представник відповідача просить зобов`язати ОСОБА_3 надати в матеріали справи належним чином легалізовані (апостильовані) свідоцтво про зміну імені 1-ИК 579227.

Проте суд не може погодитися з такою позицією з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Аналогічний підхід застосовується і щодо дії процесуальної норми права. Зокрема, у ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. При цьому закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Це положення процесуального закону узгоджується з підходами Європейського суду з прав людини, який вважає, що принцип унеможливлення зворотної дії закону в часі не застосовується, коли нове законодавство ставить особу в сприятливіший стан (Scoppola v. Italy, заява № 126/05, п. 102-111).

Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).

Копія свідоцтва про зміну імені позивача була подана представником позивача разом з клопотанням у підготовчому судовому засіданні та прийнята судом. Ухвалою суду від 26.05.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. На момент вчинення процесуальної дії судом дія Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України не була зупинена.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись положеннями ст. 3, 258, 260, 353 ЦПК України,

ухвалив:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Філіпова І. М.