Справа № 136/2360/23
провадження № 2/136/562/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2024 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у спрощеному позовному провадженні, цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частини нерухомого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , до складу якої входять коридор 13-1, кладовка 13-2, кімната 13-3, кухня 13-4, ванна 13-5, загальною площею 40,9 кв.м., житловою площею 21,4 кв.м. - майном спільної сумісної власності подружжя;

- провести розподіл спільного майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за позивачем право власності на частини квартири АДРЕСА_1 , до складу якої входять: коридор 13-1, кладовка 13-2, кімната 13-3, кухня 13-4, ванна 13-5, загальною площею 40,9 кв.м., житловою площею 21,4 кв.м.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

29.09.2001 сторони уклали шлюб, від якого в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 . За час існування шлюбу 07.04.2004 сторонами було придбано квартиру, з урахуванням зміни назви вулиці та нумерації, за адресою: АДРЕСА_2 те, що на квартиру збирали кошти як позивач так і відповідач, які були однією сім`єю, однак квартира була оформлена саме на відповідача. До складу квартири входять: коридор 13-1, кладовка 13-2, кімната 13-3, кухня 13-4, ванна 13-5, загальною площею 40,9 кв.м., житловою площею 21,4 кв.м. У квартирі до середини 2023 була зареєстрована позивач. 09.09.2020 за рішенням суду шлюб між сторонами було розірвано, а позивач вимушена була проживати в іншому будинку не з її колишнім чоловіком. Наразі між сторонами є спір щодо визнання права власності на частку в набутому під час шлюбу майні, а саме у вищезгаданій квартирі.

Ухвалою суду від 19.12.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву.

Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав.

Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

Згідно свідоцтва про одруження 29.09.2001 Відділом реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції Вінницької області між сторонами було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №50. Згідно договору купівлі продажу від 07.04.2004, зареєстрованого в реєстрі за №1137 та посвідченого приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Кобзар С.В. - продавці ОСОБА_4 і ОСОБА_5 продали покупцю ОСОБА_2 - відповідачу, а він купив квартиру АДРЕСА_3 . Згідно характеристики КП «ВООБТІ» та технічного паспорта, відчужувана квартира складається з: коридору 13-1, кладовки 13-2, кімнати 13-3, кухні 13-4, ванної 13-5. З домовленістю сторін ціна квартири - 13350,00 грн. У матеріалах справи наявний відповідний технічний паспорт з характеристиками квартири. З витягу реєстру територіальної громади вбачається, що позивач була зареєстрована у квартирі, з урахуванням зміни назви вулиці та нумерації, за адресою: АДРЕСА_2 починаючи з 10.06.2004 по 06.06.2023. У матеріалах справи наявне рішення виконавчого комітету Липовецької міської ради від 31.07.2014 №88 про впорядкування нумерації будівель по вулицях м. Липовець, де вищевказана квартира ідентифікується. У матеріалах справи наявна копія трудової книжки позивача, з якої вбачається, в період купівлі квартири позивач була офіційно працевлаштована, а тому отримувала дохід, який був частиною сімейного бюджету з відповідачем. 09.09.2020 за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області у справі №136/444/20 шлюб між сторонами було розірвано. Позивач стверджує, що між нею та її колишнім чоловіком виник спір щодо визнання права власності на частку в набутій під час шлюбу квартирі.

Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Судом було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 29.09.2001 по 12.10.2020 і під час шлюбу 07.04.2004 відповідач придбав квартиру, з урахуванням зміни назви вулиці та нумерації, за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно характеристики КП «ВООБТІ» та технічного паспорта, відчужувана квартира складається з: коридору 13-1, кладовки 13-2, кімнати 13-3, кухні 13-4, ванної 13-5. У період купівлі квартири позивач була офіційно працевлаштована, а тому отримувала дохід, який був частиною сімейного бюджету з відповідачем.

Суд зауважує, що сам по собі факт того, що майно набуте подружжям у шлюбі зареєстровано на праві власності за одним із подружжя, не спростовує поширення на таке майно правового режиму спільного майна подружжя, оскільки за змістом 60 СК право спільної сумісної власності на майно виникає у обох з подружжя одночасно.

Судом було встановлено, що сторонами не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

В силу приписів ч. 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом було встановлено, що виходячи з позовної вимоги позивача про розподіл спільного майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за позивачем право власності на частини квартири АДРЕСА_1 , та враховуючи відсутність заперечень відповідача про порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач фактично просить суд поділити майно на засадах рівності часток подружжя.

Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач, і які не оспорює відповідач, а в сукупності на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги: визнати нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , до складу якої входять коридор 13-1, кладовка 13-2, кімната 13-3, кухня 13-4, ванна 13-5, загальною площею 40,9 кв.м., житловою площею 21,4 кв.м. - майном спільної сумісної власності подружжя та провести розподіл спільного майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за позивачем право власності на частини квартири АДРЕСА_1 , до складу якої входять: коридор 13-1, кладовка 13-2, кімната 13-3, кухня 13-4, ванна 13-5, загальною площею 40,9 кв.м., житловою площею 21,4 кв.м., ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Суд, вирішуючи питання судових витрат керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з огляду на те, що позов задоволено, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору сплаченого позивачем при подачі до суду позову.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частини нерухомого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя - задовольнити.

Визнати нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , до складу якої входять коридор 13-1, кладовка 13-2, кімната 13-3, кухня 13-4, ванна 13-5, загальною площею 40,9 кв.м., житловою площею 21,4 кв.м. - майном спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Провести розподіл спільного майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за ОСОБА_1 право власності на частини квартири АДРЕСА_1 , до складу якої входять: коридор 13-1, кладовка 13-2, кімната 13-3, кухня 13-4, ванна 13-5, загальною площею 40,9 кв.м., житловою площею 21,4 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано учасниками справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду, а зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено в день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення повного рішення суду.

Суддя Дмитро КРИВЕНКО