Провадження № 2/761/1561/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

за участю секретаря Дем`янчук С.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Шуляк Н.О. ,

представника відповідача Попов А.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенюк Леся Олександрівна, приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Київської області Куцевол Наталія Михайлівна про визнання договору дарування квартири недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення прав , -

в с т а н о в и в :

Влипні2022 року позивачка, інтереси якої представлені адвокатом Шуляк Н.О., звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 , в якому просила: 1) визнати недійсною довіреність від 21.09.2021, видану на ім"я ОСОБА_5 , посвідчену приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Куцевол Н.М. 21.09.2021 за реєстровим номером №425; 2) визнати недійсним договір дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , серія номер1209, посвідчений 01.10.2021приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенюк Л.О.; 3) застосувати наслідки недійсності правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію, індексний номер60722466від 01.10.2021, запису про право власності №44275467від 01.10.2021.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що позивачка на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Київським виробничим об"єднанням імені Артема 19 грудня1995 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 18 грудня1995року за №1890та зареєстрованого Бюро технічної інвентаризації міста Києва 09 січня 1996 року і записано в реєстрову книгу за №2862та Свідоцтва про про право на спадщину за законом, виданого Третьою київською державною нотаріальною конторою 14 січня2005 року та реєстровим №2-29 та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об"єкти нерухомого майна 14 лютого2005 року і записано в реєстрову книгу № д. 1481-235 за реєстровим №2862, була власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що у зв"язку з хворобою позивача (перелам шийки стегна) її син ОСОБА_5 та невістка ОСОБА_6 забрали її та поселили на ділянку, яка їм належить та знаходиться в селі Дорогинка Фастівського району. Вказує, що позивачку поселили в літню кухню, де було відсутнє опалення, світло. Позивачка була лежача та хвора, не могла самостійно піднятися і рухатися через травму. Зазначає, що син та невістка позивачки негативно до неї ставилися, залякували, знущалися і принижували, залякували, що заберуть мобільний телефон, оскільки він належить їхній дочці ОСОБА_4 .. Крім того, без згоди позивачки її син ОСОБА_5 забрав її особисті документи на належну їй квартиру. В подальшому син та невістка позивачки привезли до неї невідому їй жінку з м. Фастів і змусили її підписати якийсь документ, зміст якого позивачу невідомий, оскільки його не зачитували та не пояснювали. Вказує, що син позивачки ОСОБА_5 почав кричати на неї, щоб вона негайно підписала документ і поставила на ньому свій підпис. У листопаді2021року позивачку привезли під під"їзд будинку, в якому вона проживає, і позивачка самостійно без сторонньої допомоги піднімалась сходами на третій поверх, а якщо зупинялась через біль і втому її били по ногам. Зазначає, що з листопада2021року син позивачки ОСОБА_5 та його сім"я перестали спілкуватися з позивачкою та сказав їй щоб вона забула їх номера телефонів. Після початку військових дій РФ на території України 04.03.2022 позивачку забрав до себе син ОСОБА_7 , який повернувся із заробітків. Вказує, що тривалий час позивачка проходила лікування та відновлення внаслідок отриманої фізичної та психологічної травми. В липні 2022 року позивачка вирішила повернутися до належної їй квартири. Відразу ж після повернення позивачка зателефонувала синові ОСОБА_5 та попросила повернути її особисті документи, які він забрав. Через день її невістка ОСОБА_6 повернула їй паспорт та повідомила, що її квартира більше їй не належить. Після чого позивачка звернулась до адвоката, яким було отримано інформаційну довідку, відповідно до якої квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_4 на підставі Договору дарування квартири, серія та номер:1209, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Семенюк Л.О.. Зазначає, що син позивачки ОСОБА_5 змусив позивачку підписати довіреність на нього, щоб в подальшому розпорядитись майном позивачки у власних інтересах, а саме подарувати квартиру позивача своїй донці ОСОБА_4 ..

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2022 вищевказана справа надійшла в провадження суддіСіромашенко Н.В .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.08.2022 забезпечено позов, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

08.02.2023 приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Куцевол Н.М. подано пояснення щодо позову, де зазначила, що у вересні 2021 до неї, як до нотаріуса звернувся ОСОБА_5 з проханням здійснити виїзд в село Дорогинку Фастівського району Київської області, оскільки його мати ОСОБА_1 попросила визвати додому нотаріуса. ОСОБА_5 пояснив, що його матір не може прийти до нотаріуса, оскільки в неї перелом шийки стегна. Нотаріусом було призначено виїзд на 21.09.2021 на 12.00 год. Прибувши до села за адресою: АДРЕСА_3 вона разом з сином позивачки ОСОБА_5 зайшли до приміщення, де були дві особи: одна з яких напівлежачи сиділа на ліжку, поряд з нею була ще якась жінка. Встановивши особу ОСОБА_1 нотаріус попросила залишити їх наодинці. Після того як вони лишилися на одинці, нотаріус запитала у ОСОБА_1 чи дійсно вона викликала нотаріуса, на що остання відповіла, що дійсно просила сина, щоб він привіз до неї нотаріуса. На запитання нотаріуса з якого питання їй потрібен нотаріус, вона відповіла, що в неї в Києві є квартира за адресою: АДРЕСА_1 і що вона хоче подарувати її свої онучці ОСОБА_4, а поїхати до Києва немає змоги, оскільки впала і поламала ногу, тому має намір видати довіреність , щоб син від її імені це зробив. Зазначає, що вона пояснила позивачці, що вона може це зробити, коли видужає і ще раз обдумає це питання, на що ОСОБА_1 сказала, що все обдумала і хоче подарувати свою квартиру своїй онучці. Крім того нотаріусом було повідомлено, що з моменту посвідчення договору дарування вона вже не буде власницею квартири, а власником буде особа на яку буде оформлено договір дарування. Вказує, що ОСОБА_1 повідомила, що на неї ніхто не тиснув, вона розуміє, що таке договір дарування, що в неї дуже хороші діти, які за нею доглядають, оскільки вона поламала ногу, а квартира хоче щоб належала ОСОБА_4. На всі поставлені запитання ОСОБА_1 відповідала адекватно, орієнтувалась в часі та просторі. Зазначає, що після спілкування з ОСОБА_1 , вона повернулась до нотаріальної контори, де заготовила проект довіреності, роздрукувала і знову поїхала до ОСОБА_1 .. Приїхавши, вона дала позивачці роздрукований текст довіреності, який вона особисто оглянула, уважно прочитала і спитала де розписатися. Після чого ОСОБА_1 особисто розписалась на двох примірниках довіреності та в реєстрі нотаріальних дій. Примірник довіреності, викладений на нотаріальному бланку, вона залишила ОСОБА_1 .. Вказує, що при посвідченні довіреності було встановлено особу, перевірено її дієздатність та правоздатність, встановлено її волевиявлення і дійсні наміри, розуміння нею значення своїх дій, умов правочину та його правові наслідки. Позивачка з власної волі та за власним бажанням надала повноваження укласти договір дарування.

10.04.2023 представником відповідачки ОСОБА_4 - адвокатом Поповим А.С.було подано відзив на позов, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те,що 18.07.2021 позивачка ОСОБА_1 впала і зламала шийку стегна. Оскільки травма в такому віці досить серйозна, то її до себе забрали батьки відповідачки. Вказує, що мати відповідачки доглядала бабусю, яка поросила поселити її в літній кухні де створені нормальні умови. Зазначає, що умови проживання ОСОБА_9 були пристойні, вона вільно спілкувалася телефоном, її провідували сусіди та знайомі, за нею здійснювали догляд.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав, зазначених в ньому, надали пояснення аналогічні викладеним в позові.

Представник відповідачки в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Третя особа-1 у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, в матеріалах справи знаходиться заява про розгляд справи за її відсуності.

Третя особа-2 у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомляласьналежним чином, причину неявки до суду не повідомила.

У судовому засіданні 06.09.2023 в якості свідків були допитані ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , 17.11.2023 була допитана свідок ОСОБА_12 , 11.03.2024 допитаний свідок ОСОБА_13 ..

Суд, заслухавши учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15,16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належала квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтва про право власності на житло, виданого Київським виробничим об"єднанням імені Артема 19 грудня 1995 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 18 грудня 1995 року за № 1890 та зареєстрованого Бюро технічної інвентаризації міста Києва 09 січня 1996 року і записано в реєстрову книгу за №2862 та Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою київською державною нотаріальною конторою 14 січня 2005 року та реєстровим №2-29 та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об"єкти нерухомого майна 14 лютого 2005 року і записано в реєстрову книгу № д. 1481-235 за реєстровим №2862.

ОСОБА_4 у жовтні 2021 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.07.2022 року.

З`ясовано, що 21.09.2021 позивачка ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_5 вчиняти дії щодо юридичних та фізичних осіб, спрямовані на виникнення та здійснення цивільних прав та обов`язків, а також захисту цих прав та інтересів на її ім`я і від її імені, а саме подарувати належну їй на праві власності квартиру , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_4 ..

Судом встановлено, що 01 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування квартири, відповідно до якого ОСОБА_1 подарувалаОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Позовні вимоги ґрунтуються на доводах позивача щодо недійсності довіреності від 21.09.2021, посвідченої приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Куцевол Н.М., за змістом якої позивачкаОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_5 подарувати належну їй на праві власності квартиру , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , його дочці ОСОБА_4 ..

Виходячи з презумпції правомірності правочину, встановленої ст. 204 ЦК України, обов`язок доказування недійсності правочину покладається на особу, що вимагає визнання його недійсним, у даному випадку на позивача.

За змістом ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до змісту ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом беззастережно встановлено, що позивач 21.09.2021 разом з сином ОСОБА_5 звернулися до приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Куцевол Н.М. з метою посвідчення довіреності на право дарування належної позивачці квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_4 , вказавши в довіреності її представником ОСОБА_5 ..

Отже, жодних достатніх, належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження недійсності довіреності, якою позивачка доручила ОСОБА_5 подарувати квартиру суду не надано.

Крім того, позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір дарування є недійсним в силу норм ст.229 ЦК України, вчинений під впливом помилки, оформлений на невигідних для позивача, внаслідок обману зі сторони сина та невістки позивачки..

Частиною 1 ст.229 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитись позивачем, як стороною, яка діяла під впливом обману.

Отже, стороні, яка знаходилась під впливом обману, необхідно довести: по перше, обставини, які б не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснено, що правочин, учинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочини, вчинені внаслідок помилки, належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін.

За змістом статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. При цьому, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Суд зазначає, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що договір дарування вчинений внаслідок обману, помилки стороною позивача суду не надано, мотиви з яких виходила позивачка, її сподівання в такий спосіб на захист її прав не мають правового значення.

Жоден із залучених судом за клопотанням позивачки свідків взагалі нічого не змогли пояснити щодо обставин укладення довіреності та договору, давали суперечливі покази.

Отже, доводи позивача в зазначеній частині не можуть бути підставами для визнання недійсним як довіреності, так і договору дарування, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на вільному тлумаченні норм матеріального та процесуального права.

При цьому допитані судом свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_5 пояснили, що подарувати квартиру їхній доньці (онуці позивачки) вирішила саме позивачка, це було її бажання, оскільки між ними склалися дуже добрі стосунки, вони любили один одного. Коли позивачка травмувала шийку стегна тільки їх сім`я доглядала за позивачкою. Інший син та онук навіть не приїжджали до позивачки, не цікавилися її здоров`ям. Вона добре розуміла, що саме вона підписує в присутності нотаріуса.

Дані покази не знайшли спростування в ході судового розгляду.

Доводи представника позивача на те, що позивачка перебуваючи в безпорадному стані, внаслідок обману зі сторони сина та невістки, які ій підсунули та змусили підписати якийсь документ не заслуговують на увагу суду, та є недоведеними.

Враховуючи встановлені обставини, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам та врахувавши пояснення сторін, також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, підстави для задоволення позовних вимог про визнання правочину (довіреності і договору дарування) недійсним у відповідності до ст. 229, 230 ЦК України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 2-5, 11-13, 141, 258, 259, 263, 268, 352, 354 ЦПК України, суд-

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенюк Леся Олександрівна, приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Київської області Куцевол Наталія Михайлівна про визнання договору дарування квартири недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення прав позивача,відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Сіромашенко