27 лютого 2024 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:
головуючого - судді - Панченко О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Сарнавського М.О..,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю,
Позивач ОСОБА_1 (в особі представника - адвоката Кушнір О.С.) звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем вони перебували у шлюбі з 12.01.2008 року. Фактично шлюбні відносини припинені між ними з 2015 року, так як сторони проживали окремо, спільного побуту не вели, позивачу взагалі невідоме було місце проживання відповідача. 25.09.2015 року ОСОБА_3 уклала договір про відступлення права вимоги з ОСОБА_4 , третя сторона ТОВ "ДКБ-Партнер" на квартиру АДРЕСА_1 . 11 лютого 2016 року ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 продали свою квартиру гр. ОСОБА_6 , про що був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . 11 лютого 2016 року ОСОБА_3 уклала договір про відкриття банківського рахунку вкладника в національній валюті. 11 лютого 2016 року покупець ОСОБА_7 перераховувала кошти в сумі 800 000 грн. на рахунок ОСОБА_3 за купівлю квартири АДРЕСА_2 . В цей же день позивачка перерахувала кошти в сумі 630 118 тисяч гривень на рахунок ТОВ "ДБК-Партнер" за договором про відступлення права вимоги №141-43/у від 25 вересня 2015 року, про що укладено акт прийому-передачі майнових прав на квартиру по договору купівлі-продажу майнових прав №141-43 від 11 грудня 2014 року та Договору про відступлення права вимоги за №141-43/у від 25 вересня 2015 року на квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до вищевказаного договору та акту, 12 лютого 2016 року покупцем ОСОБА_8 ) була сплачена сума коштів в розмірі 829 618 тисяч гривень. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.05.2016 року права власності на квартиру АДРЕСА_1 належать ОСОБА_8 . Відповідач ніякої участі в купівлі квартири АДРЕСА_1 не приймав взагалі. Оскільки сторони разом не проживали з 2015 року, позивач формально перебувала у шлюбі. Познайомившись із майбутнім чоловіком ОСОБА_9 виникла необхідність в розірванні шлюбу з ОСОБА_2 . 22 травня 2018 року Деснянським районним судом м.Києва шлюб між сторонами було розірвано. 03 вересня 2019 року ОСОБА_9 уклав шлюб з ОСОБА_3 . Від даного шлюбу у них народився хлопчик - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В спірній квртирі зареєстровані - ОСОБА_11 з 29.06.2016 року та її син ОСОБА_10 . Відповідач в даній квартирі ніколи не був зареєстрований та взагалі не знає про купівлю даної квартири. Відповідно до звіту про ринкову вартість нерухомого майна, виготовленого ТОВ ОСОБА_12 , ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить - 2 004 020 грн. Відповідно 1/2 частки квартири становить - 1 002 010 грн. На початку 2022 року позивач переїхала жити до країни Ізраїль, у зв`язку з чим виникла необхідність продати квартиру, однак під час процесу обговорення умов договору купівлі-подажу з покупцем, позивачу повідомили, що без згоди чоловіка дана угода неможлива. Зважаючи на дані обставини, розпорядитися квартирою позивач не може, тому як квартира була придбана в шлюбі, і при будь-якій угоді потрібна буде згода відповідача, місцезнаходження якого позивачу невідомо з 2015 року.
Тому у позивача виникла необхідність звернутися до суду з вказаним позовом в якому просить визнати за нею право особистої приватної власності на вказану вище квартиру.
Протоколом автоматизованого розподілу між суддями від 18.10.2023 справу передано головуючому-судді Панченко О.М.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 24.10.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання від 23.01.2024 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.
В судове засідання позивач та її представник не з`явились, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про, що свідчать рекомендовані повідомлення у матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав.
Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до засвідченої копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 12.01.2008, між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 було зареєстровано шлюб, актовий запис №25, прізвище дружини після укладення шлюбу " ОСОБА_14 ", який було розірвано відповідно до рішення Деснянського районного суду м.Києва від 22.05.2018 року.
Відповідно до Договору про відступлення права вимоги №141-43/у від 25.09.2015 року ОСОБА_4 (Первісний кредитор), з однієї сторони, ОСОБА_3 (Новий кредитор), з другої сторони, та Товариство з обмеженою відповідальністю "ДБК-ПАРТНЕР",("Компанія") уклали Договір про те, що Первісний кредитор, за згодою Компанії передає, а Новий кредитор набуває право вимоги на об`єкт - майнові права на квартиру АДРЕСА_3 згідно з Договором купівлі-продажу майнових прав №141-43 від 11.12.2014, який уклали між собою Компанія та Первісний кредитор.
Згідно до Договру купівлі-продажу квартири від 11.02.2016 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 продали ОСОБА_6 та ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_2 . Відповідно до якого 11.02.2016 покупець ОСОБА_7 перерахувала кошти на рахунок ОСОБА_3 в сумі 800 000 грн., що підтверджується засвідченою копією квитанції №12002671 від 11.02.2016 року.
Відповідно до вищевказаного договору та акту, 12 лютого 2016 року покупцем ОСОБА_8 ) сплачена сума коштів в розмірі 829 618 тисяч гривень.
Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.05.2016 року права власності на квартиру АДРЕСА_1 належать ОСОБА_8 .
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 03.09.2019 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 укладено шлюб, актовий запис №692. Прізвище дружини після укладення шлюбу " ОСОБА_15 ".
Отже, вбачається, що спірна квартира придбана позивачем ОСОБА_1 в період перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 .
Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 16.12.2015 у справі №6-2641цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
За таких обставин, враховуючи той факт, що спірна квартира позивачем була придбана за особисті кошти від продажу іншої квартири, 3/4 якої належали їй на праві власності, тому спірна квартира АДРЕСА_1 не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя із відповідачем, а є особистою приватною власністю позивачки.
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частина перша ст.321 ЦК України визначає непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги у справі і визнати за ОСОБА_11 право особистої приватної власності на спірну квартиру.
Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Частиною 5 передбачено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10-13,82,263-265,268,280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_11 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня отримання його копії.
Повний текст рішення складено та підписано 27.02.2024 у відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України.
Суддя О.М. Панченко