Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1920/23

11 березня 2024 року Богородчанський районний суд

Івано-Франківської області

В складі головуючого - судді Решетова В. В.,

з участю: секретаря судового засідання Остапишин І. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Старобогородчанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до Старобогородчанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та склала на ім`я позивача заповіт.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка залишила після своєї смерті заповіт на ім`я позивача. Після її смерті відкрилась спадщина, яку позивач прийняв вступивши у право володіння майном, інших спадкоємців по закону та заповіту немає.

03 листопада 2023 року приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Острогляд Я.В. на частину майна, а саме на земельну ділянку площею 0,0601 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0311 та на земельну ділянку площею 0,1915 га, для ведення селянського господарства, що розташована АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0312, видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

До складу спадкового майна також увійшли земельні ділянки площею 0,4479 га та площею 0,6283 га, що знаходиться в с. Нивочин Старобогородчанської територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Проте позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку в зв`язку з тим, що за життя ОСОБА_2 не встигла зареєструвати право власності на неї.

За життя ОСОБА_2 була членом Колективного сільськогосподарського підприємства та була включена до списку членів КСП, які мають право на земельну частку (пай) та який є додатком до державного акта на право на землю, виданого КСП від 05 вересня 2000 року серія ІФ №0101950.

Фактично земельна частка ( пай), на яку ОСОБА_2 було видано сертифікат, складеться з двох земельних ділянок: земельна ділянка площею 0,6283 га в АДРЕСА_2 .

Впродовж 2021 року земельні ділянки були зареєстровані у Державному земельному кадастрі і їм присвоєно кадастрові номери.

ОСОБА_1 подав нотаріусу довідку, сільської ради про те, що ОСОБА_3 видався сертифікат на земельну частку ( пай), однак сам сертифікат спадкодавицею втрачено.

16.09.2021 року приватний нотаріус Острогляд Я.В. постановою відмовила ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки площею 0,4479 га і площею 0,6283 га., оскільки в матеріалах спадкової справи відсутні документи, які могли б підтвердити право власності та належності нерухомого майна спадкодавцеві та рекомендувала звернутися до суду.

У зв`язку з неможливістю оформити спадщину, позивач змушений звернутися з позовом до суду, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0856 , площею 0,4479 та, розташовану за адресою АДРЕСА_3 та на земельну ділянку кадастровий номер :02:001:1274 , площею 0,6283 га, розташовану за адресою ІваноФранківська область , Івано-Франківський район, Старобогородчанська територіальна громада, с.Нивочин, урочище «Бучник-1».

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21.12.2023 року позов ОСОБА_1 , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

09.02.2024 р. представник позивача направив на адресу суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить визнати право власності ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом на земельну частку (пай) 26,78 умовних кадастрових гектарів, яка належала ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку ( пай) серія ІФ№0101950 і фактично становить 1,08 га та складаються з земельної ділянки площею 0,45 га в урочищі «Бучник» с.Нивочин і земельної ділянки площею 0,63 га в урочищі «Мочір», с.Нивочин.

Ухвалою суду від 19.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог, та про розгляд справи у його та позивача відсутність.

Відповідно до наявних у матеріалах справи клопотань представник відповідача просив справу розглянути у його відсутність, рішення прийняти за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, що було повторно видане Богородчанським ДРАЦС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської обалсті Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

ОСОБА_1 у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, внаслідок чого була заведена спадкова справа № 83/2121, що підтверджується інформаційної довідкою зі Спадкового реєстру та копією спадкової справи, та видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Відповідно до довідки Старобогородчанської сільської ради №171/01-20 від 02.02.2024р. ОСОБА_2 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та проживала в АДРЕСА_4 , був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів за № 59 від 05.09. 2000 року серія ІФ № 0101950 розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах становить 26,78. Дана обставина також підтверджується рішеннями Нивочинської сільської ради від 01.03.2001р. 21.04.2001 року та списком громадяня-власників сертифікатів, які мають право на земельну частку (пай) по селу Нивочин.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-023, встановлено що земельній ділянці площею 0,4479 га, розташованій за адресою АДРЕСА_3 , присвоєний кадастровий номер :02:001:0856.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-021, встановлено що земельній ділянці, площею 0,6283 га, розташованій за адресою Івано-Франківська область , Івано-Франківський район, Старобогородчанська територіальна громада, с.Нивочин, урочище «Бучник-1», присвоєно кадастровий номер :02:001:1274.

16.09.2021 року приватний нотаріус Острогляд Я.В. постановою відмовила ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки площею 0,4479 га і площею 0,6283 га., оскільки в матеріалах спадкової справи відсутні документи, які могли б підтвердити право власності та належності нерухомого майна спадкодавцеві ОСОБА_2 .

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України 1990 року (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначалось, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

У частині другій статті 23 ЗК України визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 899-ІV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Закону України від 05 червня 2003 року № 899-ІV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Згідно з пунктом 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Таким чином, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 02 березня 2020 року у справі № 573/813/19-ц (провадження № 61?1543св20), від 13 травня 2020 року у справі № 627/66/17 (провадження № 61?42431св18), від 20 травня 2020 року у справі № 384/642/17 (провадження № 61 37931св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 530/311/19 (провадження № 61-18113св19), від 22 жовтня 2020 року у справі № 149/2978/18 (провадження № 61-4932св19), від 16 грудня 2020 року у справі № 637/672/19-ц (провадження № 61?553св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 609/1117/18 (провадження № 61?5685св19), від 16 червня 2021 року у справі № 137/1642/19 (провадження № 61?13243св20).

За таких обставин паюванням земель є визначення розміру земельної частки (паю) виключно у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Крім того, питання приватизації земель урегульовано, зокрема статтями 25, 116, 118, 119, 121, 122 ЗК України, які регулюють правовідносини передачі у приватну власність земельних ділянок з державної або комунальної власності.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Разом із тим, відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Таким чином, ОСОБА_1 набув майнове право на отримання у власність земельної ділянки за результатом розпаювання земель КСП в с. Нивочин, яке за життя належало спадкодавцеві ОСОБА_2 та увійшло до складу спадщини, яку прийняв позивач, що посвідчено відповідним сертифікатом, який втрачений, а отже, до ОСОБА_1 , як до спадкоємця, перейшло визначене право, яке передбачене законом.

Разом з тим суд вважає, що посилання ОСОБА_1 у справі на те, що за ним фактично слід визнати право власності на конкретно визначені земельні ділянки, які відповідно до земельної частки (паю) 26,78 умовних кадастрових гектарів, фактично становлять 1,08 га та складаються з земельної ділянки площею 0,45 га в урочищі «Бучник» с.Нивочин і земельної ділянки площею 0,63 га в урочищі «Мочір», с.Нивочин, є передчасними, оскільки спадкодавець за життя не оформила належним чином у встановленому законом порядку право власності на конкретну земельну ділянку, а лише набула майнові права на її отримання, а отже, успадковується це саме право на отримання земельної частки (паю), а не фактичний розмір земельної ділянки чи право власності на конкретно визначену земельну ділянку в натурі.

Включення померлої ОСОБА_2 до списку громадян-власників сертифікатів, які мають право на земельну частку (пай) по селу Нивочин, відповідно до рішення Нивочинської сільської ради від 01.03.2001 року, вже після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , висновків суду не спростовують.

Судові витрати по оплаті судового збору стягненню з відповідача не підлягають, оскільки відповідач не вчиняв протиправних дій, що стали підставою даного позову.

Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 141, 247, 265, 354-355 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Старобогородчанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право на земельну частку (пай), площею 26,78 умовних кадастрових гектарі, яка розташована на території Старобогородчанської територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області, посвідчену сертифікатом ІФ№0101950, у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В. Решетов