Справа № 486/1270/22
Провадження № 2/486/36/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючої - судді Волкової О.І.,

за участю: секретаря судового засідання Соболевської І.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську, Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

До Южноукраїнського міського суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивачка свої вимоги обгрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 , власником 1/3 частки зазначеної квартири є мати позивачки ОСОБА_2 . У квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований її колишній чоловік, який фактично ніколи там не проживав. Відповідач в квартирі не проживає, особистих його речей в квартирі немає. Вона несе додаткові матеріальні витрати за комунальні послуги через реєстрацію відповідача, що покладає на неї додатковий матеріальний тягар. Посилається на ст.ст. 319, 405 ЦК України, ст.150 ЖК України і просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Ухвалою суду від 07.11.2022 року справу було прийнято до провадження та призначено підготовче засідання на 06.12.2022 року. Підготовче засідання відкладалося через перебування судді на лікарняному та оголошення повітряної тривоги.

11.04.2023 справа була призначена до судового розгляду на 11.05.2023 року. Тривалий час суд не розглядав справу у зв`язку з виконанням суддею повноважень слідчого судді та відпусткою судді.

У судовому засіданні 05.03.2024 позивачка ОСОБА_1 пояснила, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірвано у 2023 році. Відповідач ніколи не проживав у квартирі, так як вона разом з відповідачем до розірвання шлюбу проживала в м.Первомайську. Вони разом з відповідачем відвідували її батьків, які проживають в квартирі АДРЕСА_1 .

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явився, судом належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 , в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, суду пояснила, що квартира АДРЕСА_1 належить їй та її доньці на праві власності. Підтвердила факт того, що на прохання дітей вона надала дозвіл на реєстрацію відповідача в квартирі. Стверджувала, що відповідач в квартирі ніколи не проживав, його особистих речей в квартирі немає.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Отже, оскільки поважність причин неявки відповідача суду не повідомлена, зважаючи на межі розгляду справи, а також належне повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачці ОСОБА_1 та її матері ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на квартиру від 04.12.2008 року (а.с.7) та договору дарування від 26.07.2011 року (а.с.8).

Згідно Довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) 018-503-1464 від 2.10.2020 року у квартирі позивачки значаться зареєстрованими три особи: позивачка ОСОБА_4 , її колишній чоловік ОСОБА_3 , та неповнолітній син ОСОБА_5 .

Згідно Акту про не проживання від 21.10.2022 року, засвідченого комісією ОСББ «Дев`ятий квартал», відповідач ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає з 05.04.2013 (а.с.13)

В судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили факт того, що колишній чоловік позивачки у вказаній квартирі не проживав ніколи. Відповідач разом з позивачкою навідували батьків, які проживали в квартирі АДРЕСА_1 .

Доказів протилежного суду не надано.

Суд вбачає, що факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідач порушив права та законні інтереси позивача у справі.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно з нормами ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Позивачка самостійно здійснює витрати щодо утримання квартири, сплачує комунальні послуги. В свою чергу відповідач, що є її колишнім чоловіком, спільного господарства не веде, комунальних послуг не оплачує та не бере участі в утриманні майна. Факт реєстрації відповідача тягне за собою додаткові матеріальні витрати на оплату комунальних послуг, що завдає позивачу матеріальну шкоду.

Відповідно до положень ст. 3, 15 ЦК України підставою для судового захисту цивільного права або інтересу є його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано заперечень на спростування позовних вимог.

Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, ця житлова квартира не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 12, 13, 77, 78, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 15.03.2024 року.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олена Волкова