12.04.2024 Суддя Бугера О. В..
Справа № 644/1568/24
Провадження № 4-с/644/18/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Бугери О.В.,

За участю секретаря судового засідання Радченко І.Ю.,

За участю:

Державного виконавця Індустріального ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литвиненко О.В.,

Представника ТОВ «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ» - Шкільняка Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литвиненко Олени Володимирівни, заінтересована особа ТОВ «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ», -

УСТАНОВИВ:

Заявницею, 01.03.2024 року, подано до суду, відповідну скаргу. Просила суд визнати незаконними дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литвиненко Олени Володимирівни щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №72556968 від 26.02.2024 року про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ» грошових коштів в розмірі 600845,64 грн., скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №72556968 від 26.02.2024 року про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ» грошових коштів в розмірі 600845,64 грн., стягнення з Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції витрат на професійну правову правничу допомогу.

В обґрунтування скарги заявниця посилається на те, що 26.02.2024 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литвиненко О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №72556968 від 26.02.2024 року про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія ГЕФЕСТ» грошових коштів в розмірі 600845,64 грн., на підставі п. 5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», постанова прийнята з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження» та має бути скасована. Оскільки підставою для закінчення виконавчого провадження відповідно до вимог п.5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є 1) визнання нечинним або скасування рішення на підставі якого видано виконавчий документ; 2) визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, на підставі якого видано виконавчий документ є чинним та не скасовано. Скасовано було ухвалу про поновлення строків пред`явлення виконавчого документу до виконання та дана ухвала не змінює заочне рішення, а лише продовжує строк пред`явлення його до виконання. Скасування цієї ухвали не тягне за собою скасування чи визнання нечинним заочного рішення на підставі якого видано виконавчий лист. Скасування ухвали, якою видано дублікат виконавчого листа, не тягне за собою скасування заочного рішення на підставі якого видано оригінал виконавчого листа.

Щодо другої підстави, виконавчий документ не було визнано судом, таким, що не підлягає виконанню. Тому, правова підстава для застосування п.5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» для закінчення виконавчого провадження в даному випадку відсутня. Державний виконавець прийняла оскаржувану постанову під час розгляду скарги на помилкову прийняту незаконну постанову про відкриття виконавчого провадження. Вважала, що державний виконавець відповідно до ч.4 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» незаконно і безпідставно перервала строк пред`явлення виконавчого документу до виконання. Поновлення законності можливо лише шляхом скасування всіх незаконний рішень і дій та вчинення єдиної законної дії повернення виконавчого документа без прийняття до виконання у зв`язку із пропуском строку для прийняття виконавчого документу до виконання. Також, просила стягнути витрати на професійну правничу допомогу, які очікує понести та які складають 10000 гривень. Докази, що підтверджують надання адвокатом Іванченко А.В. правничої допомоги ОСОБА_1 буде надано протягом 5 днів після ухвалення судового рішення, які просять стягнути з Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литвиненко О.В. подала відзив на скаргу, посилалась на те, що судове рішення на підставі якого було видано дублікат виконавчого листа, а саме ухвала Київського районного суду м. Полтави від 08.05.2023 року, була скасована апеляційною інстанцією, з огляду на це були наявні підстави для закінчення виконавчого провадження, відкритого за виконавчим листом. Тобто, скасовано саме рішення у виді ухвали суду про видачу дублікату та поновлення строку для пред`явлення його до виконання. З посиланням на вимоги п.1 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» зазначала, що в неї були підстави саме для закінчення виконавчого провадження, оскільки була наявна підстава для його закінчення з моменту набрання законної сили постановою Полтавського апеляційного суду від 18.01.2024 року, що повністю узгоджується із нормами п. 5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Вважала, що заявником невірно проведено тлумачення норми, що стала підставою для закінчення виконавчого провадження. Окрім того, наслідки закінчення виконавчого провадження, передбачені ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» це комплекс дій, які зняті також арешт з коштів та майна боржника, та направлено виконавчий документ разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до Київського районного суду м. Полтави. Вважала, що посилання заявниці на те, що державний виконавець відповідно до ч.4 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» незаконно і безпідставно перервала строк пред`явлення виконавчого документу до виконання, не є предметом розгляду в рамках даної скарги та оцінювалось в окремому провадженні при оскарженні постанови про відкриття виконавчого провадження та суд залишив вимоги скаржниці без задоволення. Посилалась на те, що вимога про стягнення витрат на правову допомогу є не обґрунтованою, оскільки державний виконавець діяв в межах вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Представником заявниці подано до суду заяву в якій вимоги скарги підтримані та просила проводити розгляд скарги за їх відсутності.

Державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литвиненко О.В. проти скарги заперечувала, підтримала доводи викладені у відзиву.

Представник заінтересованої особи ТОВ «ГЕФЕСТ» проти задоволення скарги заперечував, просив врахувати, що державним виконавцем було винесено відповідну постанову після скасування судового рішення у формі ухвали, що повністю відповідає вимогам п. 5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Вважав, що державним виконавцем було з дотриманням норм діючого законодавства прийнято відповідну постанову. Окрім того, просив стягнути з заявниці на їх користь витрати на правову допомогу, що складають 10500 гривень. На обґрунтування понесених витрат надав суду копію договору №1 про надання правової допомоги від 01.02.2024 року, копію додаткової угоди №2 від 09.04.2024 року, акт виконаних робіт. Копія заяви з додатками була направлена учасникам справи.

Суд, вислухавши доводи державного виконавця, представника ТОВ « ФК «ГЕФЕСТ», дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

В даному випадку, заявницею оскаржується постанова про закінчення виконавчого провадження від 26.02.2024 року, скарга на постанову була подана 01.03.2024 року, тобто із дотриманням встановленого строку.

Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.10.2014 року було стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «НАДРА» заборгованість за кредитним договором №6/4/20/2008/840-К/2119 від 15.04.2008 року в розмірі 600845 грн. 64 коп. та судовий збір в розмірі 3441 грн..

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11.11.2019 року було проведено заміну первісного стягувача у виконавчих провадженням з ПАТ КБ «НАДРА» на ТОВ «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ».

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 08.05.2023 року було ухвалено видати ТОВ «ФК «ГЕФЕСТ» дублікати виконавчих листів №644/8174/13-ц, виданих Орджонікідзевським районним судом м.Харкова відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .. Ухвала набрала законної сили 24.05.2023. На виконання зазначеної ухвали суду 03.07.2023 року було видано дублікати виконавчих листів, в тому числі і дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ» грошових коштів в розмірі 600845 грн. 64 коп..

17.08.2023 року державним виконавцем було прийнято відповідний виконавчий лист до виконання та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №72556968.

На ухвалу Київського районного суду м. Полтави було подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду та 18.01.2024 року Полтавським апеляційним судом було прийнято постанову, якою скасовано ухвалу Київського районного суду м. Полтави та постановлено нове рішення, яким відмовлено у задоволення заяви ТОВ «ФК «ГЕФЕСТ» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів.

26.02.2024 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литвиненко О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №72556968 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ГЕФЕСТ» грошових коштів сумі 600845 грн. 64 коп., на підставі п. 5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Оцінюючи доводи заявниці та її представника щодо незаконності дій державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та доводи щодо незаконності відповідної постанови про закінчення виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ч.1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до вимог п. 5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Згідно з підпунктом 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано, чи не втратило судове рішення законної сили, чи не пропущений строк на пред`явлення до виконання.

Відповідно до вимог ч.1,6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Тобто, в даному випадку, саме на підставі судового рішення у формі ухвали було видано дублікат виконавчого документа виконавчого листа, та поновлено строк на його пред`явлення до виконання. Постановою апеляційної інстанції відповідне судове рішення у формі ухвали про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення до виконання, скасовано. Отримання дублікату, з подальшим поданням державному виконавцю, можливо лише у разі звернення стягувача чи виконавця до суду із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а враховуючи строк пред`явлення до виконання виконавчого листа за заочним рішенням, який сплив, отримання дублікату можливо лише у разі звернення до суду із заявою одночасно із поданням заяви про поновлення такого строку.

Тому, суд не погоджується із доводами заявниці та її представника, що державний виконавець діяв незаконно та прийняв незаконну постанову.

Доводи заявника про те, що державний виконавець після отримання постанови апеляційної інстанції про скасування ухвали Київського районного суду м. Полтави про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу для виконання повинен був скасувати постанову про відкриття провадження, є необґрунтованими, оскільки не передбачені відповідним Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи наведене, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В тому числі, відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

За змістом частини восьмої статті 141 ЦПК України сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Що стосується вимог про стягнення витрат заявниці на правову допомогу, враховуючи, що суд в задоволенні скарги відмовляє, підстав для стягнення судових витрат у вигляді правової допомоги відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд не вбачає.

Оцінюючи доводи представника ТОВ «ФК «ГЕФЕСТ» щодо стягнення з заявниці витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Правова допомога є предметом доказування та сторона, що заявляє про відповідні витрати повинна довести їх розмір, детальний опис виконаних робіт та проведений розрахунок.

Відповідно до Договору №1 про надання правової допомоги від 01.02.2024 року сторони адвокат Шкільняк Я.С. та ТОВ «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ», визначили предмет договору надання правової допомоги в обсязі та на умова передбачених цим договором, строк дії договору до 01.02.2025 року, в тому числі п.2.1.1. передбачено надання правової допомогу у формі представництва інтересів у всіх судових справах, п.2.1.3. консультування і роз`яснення з правових питань, правовий супровід діяльності Клієнта.

Відповідно до додаткової угоди №2 від 09.04.2024 року до Договору №1 про надання правової допомоги від 01.02.2024 року, сторони адвокат Шкільняк Я.С. та ТОВ «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ» погодили розмір гонорару Адвоката, який склав 1500 грн за годину роботи, 3000 грн за участь адвоката в одному судовому засіданні в справі №644/1568/24 за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литвиненко Олени Володимирівни.

Відповідно до акту виконаних робіт, адвокатом Шкільняк Я.С. в процесі надання правової допомоги клієнту в справі №644/1568/24 за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литвиненко Олени Володимирівни, за участю стягувача ТОВ «ФК ГЕФЕСТ» виконано наступні роботи та вартість, яких склала 7500 гривень, та складається з первинної консультації 1 година 1500 грн, аналіз скарги на рішення державного виконавця 2 години 3000 гривень, аналіз нормативно-правового обґрунтування скарги на рішення державного виконавця 2 години 3000 грн, всього 7500 грн. Також, сторони погодили участь адвоката Шкільняка Я.С. в одному судовому засіданні, гонорар за яке склав 3000 гривень, без додаткового складання акту виконаних робіт. Тобто, гонорар склав 10500 гривень.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). При цьому, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

Суд враховує, що відповідно до вимог ч.2 ст. 450 ЦПК України участь в судовому засіданні під час розгляду скарги є правом, але не обов`язком та не перешкоджає розгляду справи неявка будь-кого із сторін провадження, також, в рамках даної скарги будь-яких письмових пояснень стороною ТОВ «ГЕФЕСТ» не складалось, по справі проведено 1 судове засідання та розгляд справи завершено, судове засідання тривало 25 хвилин, без участі заявниці та її представника, судом вислухано думку державного виконавця, яка підтримала поданий відзвив, представника ТОВ Фінансова компанія «ГЕФЕСТ», що заперечував проти задоволення скарги, досліджено письмові матеріали, окрім того, аналогічна за змістом скарга в рамках якої оскаржувалась друга постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження №72556817 від 26.02.2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ» грошових коштів в розмірі 1147 грн., з аналогічних підстав, вже була предметом розгляду та в задоволенні скарги було відмовлено ухвалою від 26.03.2024 року.

Виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, необхідних процесуальних дій сторони, та фінансового стану обох сторін, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), суд не погоджується з тим, що існують підстави для розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, понесених товариством під час розгляду справи в суді, а тому заява про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.ст.ст. 133, 137, 141, 260, 353, 447-451, 453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литвиненко Олени Володимирівни, заінтересована особа ТОВ «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ», залишити без задоволення.

Заяву представника ТОВ «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ» про стягнення витрат на правову допомогу залишити без задоволення.

Повний текст ухвали виготовлений 12.04.2024 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Головуючий: суддя О.В. Бугера