Справа № 646/6129/21
№ провадження 2/646/1110/2024
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2024 року м.Харків
Червонозаводський районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді - Клімової С.В.,
за участю секретаря - Герко Є.В.
позивачки - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд,
У провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова з 14.09.2021 знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» про стягнення заборгованості по заробітній платі
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 01.07.2004 по 01.11.2020 з відповідачем знаходилися в трудових відносинах. З 01.09.2017 відповідач не виплачував позивачеві заробітну плату, в день звільнення позивача, відповідач також не призвів повного розрахунку, не виплатив заборгованість по зарплаті, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по зарплаті у розмірі 268154грн.27коп., а також заборгованість за час затримки остаточного розрахунку за період з грудня 2020 по вересень 2021 в сумі 110396грн.52коп.
02.03.2023 та 12.06.2023, позивач своїми заявами зменшила позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2017 по 06 березня 2020 в розмірі 163309грн.48коп.
Відповідно до Розпорядження Верховного Суду від 10.03.2022 № 4/0/9-22 територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова було змінено та визначено замість нього Ленінський районний суд м. Полтави.
На виконання вказаного Розпорядження Червонозаводським районним судом м. Харкова судові справи передано до Ленінського районного суду м. Полтави.
Розпорядженням Голови Верховного Суду від 17.11.2022 № 65, з 23.11.2022 відновлено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 19.12.2022 в порядку статті 31 ЦПК України справу передано за підсудністю до Червонозаводського районного суду м. Харкова.
Розпорядженням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.01.2023, призначений повторний автоматизований розподіл зазначеної вище справи.
Ухвалою від 30.01.2023 справу прийнято до провадження суддею Клімовою С.В. та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач ОСОБА_1 , звернулася до Червонозаводського ройонного суду м. Харкова до відповідача, Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» з позовною заявою про стягнення заборгованості по зарплаті.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.09.2023, було задоволено клопотання позивача про витребування доказів.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2024 року було вирішено питання про заочний розгляд справи.
Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позову, які просить суд задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Направлені на його адресу судові повідомлення повернулися до суду з відмітками « адресат відсутній за вказаною адресою».
У відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
З`ясувавши думку позивача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне.
Справа розглядається за правилами спрощеного провадження.
Так судом встановлені наступні фактичні обставини.
Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з 05.07.2005 працювала у Державному проектно-вишукувальному та науково-дослідному інституту «Укренергомережпроект», звідки її 06.03.2020, на підставі наказу № 2-к від 24.02.2020 звільнено з посади керівника бригади за угодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП).
За змістом ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.
Стаття 94 КЗпП України передбачає, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17 та від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 висловлена правова позиція відповідно до якої під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Отже, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність.
Факт наявності заборгованості по заробітній платі не спростований відповідачем.
Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховують у розмірі середнього заробітку і який спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом термін винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Встановити розмір середньомісячної заробітної плати позивача суд позбавлений можливості, оскільки в матеріалах справи відсутня довідка про середню заробітну плату позивача за останні два календарні місяці перед його звільненням.
Позивачкою наданий реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, індивідуальні відомості відносно ОСОБА_1 , з Пенсійного Фонду України, відповідно до якої відомості за звітний рік 2019-2020, щодо суми заробітку для нарахування пенсії, про сплату страхових внесків відповідачем до ПФУ не надавалася.
Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 242/3051/18 про стягнення заборгованості по заробітній платі, з урахуванням положень статей 77, 81 ЦПК України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав. Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести розмір заробітної плати, яка встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків).
Так позивачкою не надано в розпорядження суму докази щодо факту наявності заборгованості по зарплаті за період з 2019 по 06.03.2020.
Суд сприяв позивачці в отриманні зазначених доказів, однак на адресу суду не надійшла інформація щодо заборгованості відповідача перед позивачкою за 2019 по 06.03.2020.
Таким чином, позивачкою не надано доказів на підтвердження позовних вимог про розмір заробітної плати та по її заборгованості за 2019 по 06.03.2020, унаслідок чого є непідтвердженим і розрахунок про стягнення заробітної плати з урахуванням середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо відмови у позові в даній частині за недоведеністю.
В іншій частині суд вважає, що позов обґрунтованій та такий, що підлягає задоволенню.
Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 4, 19, 76 - 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, ст. 47, 94, 116, 117,233 КЗпП України, суд
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.
В іншій частини позов залишити без задоволення.
Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-ти денний строк апеляційної скарги, з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається на офіційному порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки http://cz.hr.court.gov.ua

Суддя: С.В. Клімова