ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року

м. Харків

справа № 612/446/23

провадження № 22-ц/818/587/24

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 08 листопада 2023 року ухвалене у складі судді Масло С.П. -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу, в якій просив стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 146274,40 грн, що еквівалентно 4000 доларів США та 3 % річних у розмірі 2440,58 грн, всього 148714,98 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до Розписки від 01 березня 2007 року, яка написана на російській мові, ОСОБА_2 , яка проживає у с. Степове, Близнюківського району Харківської області, паспорт НОМЕР_1 , виданий Близнюківським РВ УМВС України в Харківській області 11 червня 2002 року, позичила у позивача ОСОБА_1 гроші в сумі 20000 (двадцять тисяч гривень) за курсом долара 5 гривень за 1 долар, в чому і розписалася. Відповідно до Розписки строки повернення позики не вказано. Цю Розписку ОСОБА_2 в оригіналі передала на підтвердження свого боргу позивачу. 07 листопада 2022 року позивач направив рекомендованим листом ОСОБА_2 заяву відповідно до якої, нагадав, що вона у нього взяла в позику грошові кошти в розмірі 20000 (двадцять тисяч гривень) по курсу долара 5 гривень за 1 долар, що становили 4000 (чотири тисячі) доларів США, про що нею було власноручно складено та підписано Розписку. Оскільки у Розписці не встановлено строк виконання обов`язку, на підставі ч. 2 ст. 530 ЦК України позивач пред`явив вимогу ОСОБА_3 повернути йому у семиденний строк від дня отримання нею цієї Заяви грошові кошти у розмірі 4000 доларів США у гривнях по курсу долара на день повернення нею грошових коштів. Оскільки, його дружина ОСОБА_4 мала грошові вимоги до ОСОБА_3 позивач, разом із дружиною склали відповідні заяви на ім`я ОСОБА_2 та надіслали рекомендованим листом у одному конверті в якому відправником зазначили ОСОБА_4 . ОСОБА_2 отримала ці заяви відповідно до Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Отримання ОСОБА_3 від позивача Заяви про повернення позики (боргу) від 07 листопада 2022 року, підтверджується Відзивом на позовну заяву від 09 травня 2023р., який надала до Близнюківського районного суду Харківської області у справі № 612/123/23 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно одержаних коштів, до якого додала копію цієї Заяви.

Розпискою від 01 березня 2007 року ОСОБА_2 підтвердила, що отримала від позивача в позику 20000 (двадцять тисяч гривень) за курсом долара 5 гривень за 1 долар. З моменту отримання ОСОБА_2 Заяви від 07 листопада 2022 року, з вимогою повернути позику , пройшло більше передбачених ч. 2 ст. 1049 ЦК України, тридцяти днів, але ОСОБА_2 грошові кошти, які позичала у позивача не повернула, а з її Відзиву на позовну заяву від 09 травня 2023 року, вбачається, що вона не визнає свій борг. Оскільки позивач передав відповідачу позику 20000 (двадцять тисяч гривень) за курсом долара 5 гривень за 1 долар, що еквівалентно 4000 (чотири тисячі) доларів США до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 533 ЦК України, оскільки грошове зобов`язання триває, офіційний курс гривні до долара США станом на 21 червня 2023 року змінився та становить 36,5686 грн. за 1 долар, сума боргу станом на 21 червня 2023року, еквівалентна за курсом Національного банку України на день складання позову 4000 (чотири тисячі) доларів США, становить 146274,40 гривень ( Сто сорок шість тисяч двісті сімдесят чотири гривні 40 копійок) = 4000 х 36,5686. 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 146274,40 гривень, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим ч. 2 ст. 1049 ЦК України, для його виконання, а саме з 01 грудня 2022 року до дня ухвалення судового рішення, розрахунок здійснюється на день складання позову - 20 червня 2023 року, що становить 202 дня помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто, 146 274,40грн. х 203 дня х 3 : 100 : 365 = 2 440,58грн.

Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 08.11.2023 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано суду будь-яких доказів, окрім самої розписки на підтвердження отримання відповідачем грошей у розмірі 20000 грн по курсу 5 грн за 1 долар, тому договір позики є неукладеним. При цьому, суд зазначає, що текст розписки ОСОБА_2 від 01.03.2007 не засвідчує факту отримання грошей у ОСОБА_1 , отже у відповідача не виник обов`язок перед позивачем щодо повернення спірних коштів.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на підтвердження укладення договору позики між позивачем та відповідачем суду було надано оригінал розписки написаної власноруч ОСОБА_2 , відповідно до якої остання чітко вказала, що отримала від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 20000 грн за курсом долара 5 гривень за 1 долар. Апелянт зазначив, що матеріали справи не містять жодного доказу відповідно до якого відповідач би заперечувала написання власноруч цієї розписки. Наявність в ОСОБА_1 оригіналу розписки підтверджує і той факт, що відповідачем позику не повернуто. В іншому апелянт посилався на доводи зазначені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до вимогст.263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 01.03.2007 написала розписку, в якій зазначено, що вона взяла в борг у ОСОБА_1 гроші в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень по курсу доллара 5 грн. за 1 доллар.

ОСОБА_1 07.11.2022 на ім`я ОСОБА_2 було направлено заяву в якій він просив у семиденний строк від дня отримання цієї заяви повернути йому грошові кошти у розмірі 4000 долларів США у гривнях, по курсу доллара на день повернення грошових коштів.

Відповідно до Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №149, ОСОБА_2 отримала вищезазначену заяву 20.11.2022.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем не надано суду будь-яких доказів, окрім самої розписки, які б підтверджували саме отримання відповідачем грошей у розмірі 20000 грн по курсу 5 грн. за 1 долар.

Проте колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Підстав відступити від таких правових висновків Верховний Суд не встановив.

Наявність боргової розписки доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

При цьому, відповідно до пункту другого частини першої статті 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Встановивши, що грошові кошти відповідач взяв у позивача у борг, проте у розписках не зазначено строк повернення цих коштів, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що борг має бути повернутий у порядку та строки, що встановлено частиною першою статті 1049 ЦК України, тобто протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це.

За змістом статей 256258 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Таким чином, встановивши справжню правову природу укладеного між сторонами договору та неповернення грошових коштів строк позовної давності почав спливати з моменту пред`явлення вимоги до відповідача, а саме з 07.11.2022 і в даному випадку не сплив.

Судом встановлено наявність між сторонами правовідносини за договором позики, дійсність та достовірність договору позики не спростована, факт отримання грошей у сумі 20000 грн підтверджений належними доказами у справі.

Водночас колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , стосовно стягнення грошових коштів за курсом долара станом на момент подачі позовної заяви, не підлягають задоволенню з огляду на наступне:

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)».

Як підтверджується матеріалами справи ОСОБА_2 01.03.2007 написала розписку, в якій зазначено, що вона взяла в борг у ОСОБА_1 гроші в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень по курсу доллара 5 грн за 1 доллар.

Зазначені положення договору позики відповідають положенням статті 533 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що, ураховуючи умови договору та положення статті 533 ЦК України, безпідставними позовні вимоги ОСОБА_1 , оскільки предметом договору позики є 20 000 грн і саме таку суму грошових коштів відповідач отримав позивача, що визнається самим позивачем у позові. Тому посилання ОСОБА_1 на курс НБУ станом на день подачі позову є таким, що суперечить умовам укладеного сторонами договору позики.

Також з розписки не вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язується повернути грошові кошти за курсом долару, а тому колегія судді вважає, що з відповідача необхідно стягнути саме 20000 грн.

Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до відповідача з вимогою про повернення боргу в листопаді 2022 року, а саме в період воєнного стану, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення грошової суми відповідно до статті 625 цього Кодексу задоволенню не підлягають.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги від 21.01.2022, квитанцію АТ «Мегабанк» про сплату 4000 грн, ордер на надання правничої допомоги, детальний опис виконаних робіт за договором правничої допомоги від 24.01.2022. (а.с.22-29).

Апеляційний суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню у заявленому позивачем розмірі.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1487,02 грн, а при зверненні до суду апеляційної інстанції 2230, 54 грн.

Оскільки позовні вимоги та апеляційна скарга задоволені на 13,44% то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 499,64 грн (1487,02+2230,54)х 13,44%) судового збору сплаченого в суді першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 08 листопада 2023 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 20000 (двадцять тисяч) грн боргу відповідно до розписки від 01 березня 2007 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 4000 ( чотири тисячі) грн витрат правничої допомоги в суді першої інстанції.

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 499 (чотириста дев`яносто дев`ять) грн 64 коп судового збору сплаченого в суді першої та апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 березня 2024 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук