Справа № 703/168/24
4-с/703/4/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Крамної Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Геріх Н.А., звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ) та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування скарги зазначив, що отримавши інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно довідався про те, що на підставі постанови державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби № АА829194 від 20 листопада 2004 року накладено арешт на все невизначене належне йому майно, адреса: АДРЕСА_1 , додаткові відомості виконавчий лист № 2-2396 від 10 вересня 2004 року, Смілянський м/р суд.

Так, заявник вказує, що 10 вересня 2004 року рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області по справі № 2-2396/2004 з нього на користь Смілянського міськрайонного центру зайнятості населення стягнуто 333 грн. 80 коп., витрат понесених за професійне навчання та 51 грн. судових витрат по оплаті держмита на користь держави. На виконання вказаного рішення був виданий виконавчий лист, на підставі якого державним виконавцем Смілянського міського відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження.

З повідомлення відділу ДВС у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 376 від 02 січня 2024 року адресованого представнику заявника адвокату Геріх Н.А., вбачається, що починаючи з 2006-2007 року введено в дію Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 20.05.2003 №43/5, згідно якого, всі дані виконавчих документів, що надійшли до органу ДВС, підлягали обов`язковому внесенню до Єдиного реєстру. Одночасно до ЄДРВП перенесено всі виконавчі провадження, які на той момент перебували на виконанні в органах державної виконавчої служби та були незавершені.

Враховуючи, що до введення в дію Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та Автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - система) реєстрація виконавчих документів згідно Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 05.07.1999 Ns470/7 (втратила чинність 25.12.2008), здійснювалась в Журналі реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчого провадження та Журналах обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцеві, тому не можна вважати, що система містить повну інформацію щодо будь-яких виконавчих проваджень відносно боржника. Відповідні журнали Відділом знищено у зв`язку з закінченням терміну зберігання».

Водночас, у зв`язку з відсутністю в Автоматизованій системі виконавчого провадження інформації щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2396 від 10.09.2004 року виданого Смілянським міськрайонним судом, на підставі якого внесено обтяження, у посадових осіб Відділу відсутні правові підстави для зняття арешту з майна боржника.

Таким чином, на сьогоднішній день існує арешт майна, який порушує майнові права заявника, оскільки виконавче провадження закрито, строк пред`явлення виконавчого провадження закінчився, в подальшому виконавчий лист до виконавчої служби не пред`являвся.

Заявник вважає, що державний виконавець приймаючи рішення про закінчення виконавчого провадження не виконав належним чином своїх обов`язків, оскільки не вирішив питання про зняття арешту з майна боржника, що суперечить законодавству про виконавче провадження та порушує його майнові права, оскільки наявність арешту обмежує його право на вільне розпорядження майном.

Просить зобов`язати відділ державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області зняти арешт з належного йому нерухомого майна, накладений постановою Смілянського міського відділу державної виконавчої служби про арешт майна боржника № АА829194 від 20 листопада 2004 року.

Розгляд скарги призначено судом на 15 лютого 2024 року.

У судове засідання сторони не з`явилися з невідомих суду причин.

Від представника заявника адвоката Геріх Н.А. надійшла заява з проханням справу розглядати без її участі.

Представник відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання також не з`явився, належним чином повідомлялись про час та місце слухання справи.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відтак, суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи за відсутності стягувача, боржника та державного виконавця, які не з`явилися в судове засідання.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог заявника, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановою Смілянського міського відділу державної виконавчої служби про арешт майна боржника № АА829194 від 20 листопада 2004 року накладено арешт на майно належне ОСОБА_1 .

Так, з листа відділу ДВС у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 376 від 02 січня 2024 року адресованого представнику заявника адвокату Геріх Н.А., вбачається, що перевіркою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 , виявлено обтяження № 1728870 внесене 02 березня 2005 року на підставі постанови Смілянського міського відділу державної виконавчої служби про арешт майна боржника № АА829194 від 20 листопада 2004 року на все невизначене майно, адреса: АДРЕСА_1 , додаткові відомості: виконавчий лист № 2-2396 від 10 вересня 2004 року, Смілянський міськрайонний суд. Починаючи з 2006-2007 року введено в дію Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 20.05.2003 №43/5, згідно якого, всі дані виконавчих документів, що надійшли до органу ДВС, підлягали обов`язковому внесенню до Єдиного реєстру. Одночасно до ЄДРВП перенесено всі виконавчі провадження, які на той момент перебували на виконанні в органах державної виконавчої служби та були незавершені. Враховуючи, що до введення в дію Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та Автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - система) реєстрація виконавчих документів згідно Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 05.07.1999 .N«470/7 (втратила чинність 25.12.2008), здійснювалась в Журналі реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчого провадження та Журналах обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцеві, тому не можна вважати, що система містить повну інформацію щодо будь-яких виконавчих проваджень відносно боржника. Відповідні журнали Відділом знищено у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Відтак, в зв`язку з відсутністю в Автоматизованій системі виконавчого провадження інформації щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2396 від 10 вересня 2004 року, виданого Смілянським міськрайонним судом, на підставі якого внесено обтяження, у посадових осіб Відділу ДВС відсутні правові підстави для зняття арешту з майна боржника (а.с. 5).

Згідно копії рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2004 року по справі № 2-2396/2004 з ОСОБА_1 на користь Смілянського міськрайонного центру зайнятості населення стягнуто 333 грн. 80 коп. збитків понесених за професійне навчання та 51 грн. судових витрат по оплаті держмита на користь держави (а.с. 6).

Згідно з положеннями ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зазначає, що розділом VII ЦПК України передбачений порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК України).

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Звернення з вимогами про скасування арешту на майно в порядку позовного провадження можливе лише для осіб, які не є стороною виконавчого провадження (спадкоємців, іпотекодержателів, осіб, які вважають себе власниками майна тощо), адже такі вимоги будуть пред`являтися не в межах процедури контролю за виконанням судового рішення, а як різновид негаторного позову.

До подібного за змістом висновку стосовно підсудності та порядку розгляду спорів стосовно скасування арешту на майно за зверненням боржника у виконавчих провадження, дійшов і Верховний Суд у постанові від 02 січня 2020 року у справі №201/10187/18.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону України "Про виконавче провадження").

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

В силу ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, у тому числі здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом.

Одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами (п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ч. 1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

За змістом ч. 1, 2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна може бути знятий за рішенням суду.

У пункті 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії).

Згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином, належними та допустимими доказами підтверджено, що рішення суду, які є підставою існування виконавчих проваджень щодо заявника ОСОБА_1 , на примусовому виконанні не перебувають, виконавче провадження в межах якого було накладено арешт завершено, факт повторного пред`явлення виконавчого листа стягувачем в межах встановлених Законом строків не встановлений, арешт майна протягом тривалого часу продовжує бути чинним, що позбавляє власника на власний розсуд розпоряджатися належним йому майном.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі №817/928/17, викладеного у постанові від 27 березня 2020 року, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Зважаючи на відомості про знищення матеріалів виконавчого провадження у зв`язку зі спливом передбаченого строку їх зберігання в архіві виконавчих органів, можливість вирішення питання зняття арешту в позасудовому порядку відсутня, що чинить перешкоди для реалізації права власності заявника.

У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Викладене дає підстави для висновку про правомірність дій державного виконавця в частині накладення арешту на майно боржника під час відкриття виконавчого провадження, однак, під час його закінчення державним виконавцем всупереч вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року не було знято арешт, накладений на майно боржника.

Таким чином, слід зобов`язати відділ державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області зняти арешт з належного ОСОБА_1 нерухомого майна, накладений постановою Смілянського міського відділу державної виконавчої служби про арешт майна боржника № АА829194 від 20 листопада 2004 року.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, та керуючись ст.ст.447-451 ЦПК України, -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов`язати відділ державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області зняти арешт з належного ОСОБА_1 нерухомого майна, накладений постановою Смілянського міського відділу державної виконавчої служби про арешт майна боржника № АА829194 від 20 листопада 2004 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Ю.В. Крива