Справа № 296/4622/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участі секретаря судового засідання Світко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа: голова комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області Барановський Олександр Володимирович, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Кирилюк В.Л, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої, з урахуванням збільшених позовних вимог, просить визнати незаконним та скасувати наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області від 11.04.2023 № 02-60-к про звільнення ОСОБА_1 18.04.2023 з посади начальника Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області; поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді; стягнути з Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 19.04.2023 по дату ухвалення рішення по справі, виходячи із розрахунку середньоденної заробітної плати, яка становить 884,87 грн. (на дату звернення до суду із даною позовною заявою 78789,60 грн.)

Позов обґрунтовано тим, що наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області від 29.05.2019 року №02-139-к за погодженням Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України ОСОБА_1 було призначено виконуючим обов`язки начальника Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області. В подальшому наказом від 24.02.2022 року №02-78-к ОСОБА_1 з 01.03.2022 року призначено на посаду начальника Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області.

Розділом VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №1105 передбачено припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступником Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

16.01.2023 року Комісією з реорганізації Фонду соціального страхування України прийнято наказ №9-ОД "Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», а також відповідно до Наказу комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області №01-11-к від 16.01.2023 «Про скорочення чисельності та штату працівників відділень управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Житомирській області» скорочується увесь штат та уся чисельність працівників, визначених штатними розписами відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області».

Згідно попередження про наступне звільнення від 19.01.2023 року №119-11, яке вручено ОСОБА_1 20.01.2023 року, зазначено, що скорочується увесь штат та уся чисельність працівників, визначених штатним розписом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та штатними розписами відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, з 18.04.2023. Позивач на даному повідомленні письмово зазначив, що не погоджується, так як попередження є безпідставним та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства.

18.04.2023 року на підставі наказу від 11.04.2023 року №02-60-к ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Вважає, що голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України та голова комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області без належних повноважень видали незаконні накази від 16.01.2023 №9-ОД та від 16.01.2023 №01-11-к, які в тому числі мають ознаки ліквідації, а отже, порушили пункт 1,2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", ст. 61 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та постанову Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 №1442 щодо приєднання Фонду соціального страхування України до Пенсійного Фонду соціального страхування України до Пенсійного Фонду України.

Наголошує, що відповідач повинен був звільнити ОСОБА_1 у зв`язку із переведення до Пенсійного Фонду України, а не у зв`язку із скороченням на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

В даному випадку відбулася процедура приєднання Фонду соціального страхування України до Пенсійного Фонду України, а відтак Пенсійний Фонд України в порядку переведення приймає працівників тієї юридичної особи, яка до нього приєднується . Отже, роботодавець порушив норми ст. 36 та ст. 40 КЗпП України та видав незаконний наказ про звільнення позивача.

Вважає, що як незаконно звільнений з роботи має бути поновлений на рівнозначній посаді з виплатою йому середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Ухвалою від 22.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в за правилами спрощеного позовного провадження.

20.07.2023 року ухвалою суду замінено відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області на належного відповідача Пенсійний фонд України.

29.08.2023 року від представник відповідача Пенсійного фонду України надійшов відзив на позов, за яким просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві зазначено, що пунктом 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 23.09.1999 № 1105-ХІV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Отже, наказ від 16.01.2023 № 01-11-К «Про скорочення чисельності та штату працівників відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області» видано головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області в межах своїх повноважень. Посилання позивача на те, що йому не запропоновано вакансії, які були наявні в УВД ФСС України в Житомирській області є необґрунтованими, оскільки всі посади ФСС підлягали скороченню з 18.04.2023 так само як і посада позивача. Щодо відсутності підстав для переведення позивача до Пенсійного фонду України зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1471 внесено зміни до додатку 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 №85, відповідно до якого гранична чисельність працівників апарату Пенсійного фонду України становить 302 працівника, у тому числі державних службовців 302. Отже штат працівників апарату Пенсійного фонду України складають посади державної служби, умови призначення (переведення, звільнення) на які визначаються Законом України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу". Посади працівників ФСС України (виконавчих дирекцій в областях) на відміну від працівників Пенсійного фонду не належить до посад державної служби. На зазначених працівників поширюється законодавство про працю (а.с.102-109 том 1).

Ухвалою від 30.08.2023 року прийнято до розгляду заяву представника позивача адвоката Кирилюка В.Л. від 08.08.2023 року в частині збільшення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 78789,60 грн. та про поновлення позивача на рівнозначній посаді. В іншій частині заяву залишено без розгляду.

24.10.2023 року ухвалою суду залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

06.11.2023 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшли письмові пояснення в яких просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю. Зазначає, що пунктом 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 1105-ХІV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції Закону №2620, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Таким чином, наказ від 16.01.2023 № 01-11-К «Про скорочення чисельності та штату працівників відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області» видано головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області в межах своїх повноважень. Посилання позивача на те, що йому не запропоновано вакантні посади у межах строку попередження про наступне вивільнення (з 23.01.2023 по 18.04.2023) в управлінні Фонду є необґрунтованими, оскільки всі посади управління Фонду підлягають скороченню так само як і посада позивача. Згідно із пунктом 2 розділу "Прикінцеві положення" Закону України від 15.03.2022 № 2136-ІХ (далі Закон №2136) главу XIX "Прикінцеві положення" Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану, діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Положення Закону №2136, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136 також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем. Відповідно до частини другої статті 5 Закону № 2136 у період дії воєнного стану норми статті 43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. Щодо можливості переведення до органів Пенсійного фонду України працівників Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, то Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1471 внесено зміни до додатку 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 № 85 (далі - Постанова № 85) відповідно до якого гранична чисельність працівників апарату Пенсійного фонду України становить 302 працівника, у тому числі державних службовців - 302, гранична чисельність працівників територіальних органів Фонду - 24098, у тому числі державних службовців - 23229. Отже, основний штат працівників апарату Пенсійного фонду України та його територіальних органів складають посади державної служби, умови призначення (переведення, звільнення) на які визначаються Законом України від 10 грудня 2015 року №889- VІІІ «Про державну службу». Згідно з додатком 2 до постанови правління ФСС України від 18.11.2021 № 35 "Про внесення змін до структури органів Фонду соціального страхування України та граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України" гранична чисельність працівників ФСС України становила 4829 осіб. Посади працівників ФСС України, на відміну від посад працівників Пенсійного фонду, не належать до посад державної служби. На зазначених працівників поширюється законодавство про працю. Також звернула увагу, що у межах строку попередження про наступне вивільнення (з 23.01.2023 по 18.04.2023) позивач не подавав ні до Головного управління, ані до Пенсійного фонду України документи для працевлаштування, що свідчили би про його бажання працювати в Головному управлінні бо Пенсійному фонді України (а.с.67-72 том 2).

Ухвалою від 20.11.2023 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Виключено із кола учасників справи третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

08.12.2023 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю, посилаючись на аналогічні обставини викладені у письмових поясненнях на позовну заяву (а.с.111-129 том 2).

Адвокат Кирилюк В.Л., який діє в інтересах позивача, подав до суду клопотання в якому просить судове засідання провести без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.142 том 2).

Від представника Пенсійного фонду України та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Леончук К.С. надійшло клопотання в якому просить розгляд справи проводити за відсутності представника відповідачів, у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі (а.с.144 том 2).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з копії вкладиша до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував на посаді начальника Житомирського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області із 01.03.2022 до 18.04.2023 ( а.с. 21-22 том 1).

Відповідно до попередження від 19.01.2023 № 119-11 про наступне звільнення за підписом голови комісії з реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області Барановського О., із посиланням на скорочення чисельності та штату працівників Управління на підставі наказу голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України від 16.01.2023 №9-ОД та наказу голови комісії з реорганізації Управління від 16.01.2023 № 01-11-к, ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 18 квітня 2023 року (а.с.47 том 1).

У попередженні про наступне звільнення від 19.01.2023 № 119-11 зазначено, зокрема, що посаду, яку займає ОСОБА_1 буде скорочено, враховуючи п.2 розд. VІІ Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», постанову КМУ від 27.12.2022 №1442, наказ комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України №9-ОД від 16.01.2023, накази комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області від 16.01.2023 № 01-11-к.

Крім того, ОСОБА_1 у попередженні повідомлений, що скороченню підлягає увесь штат та чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, управління та відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, інша робота в управлінні та відділеннях управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області йому не пропонується. Також наявне посилання на те, що згідно норм діючого законодавства України та роз`яснень Міністерства економіки України №4706-05/1622-03 від 13.01.2023, ні законодавством про працю, ні законодавством, що регулює порядок призначення на посади державної служби, не передбачено можливості переведення працівника, який працює за трудовим договором на посаду державної служби до органу, приєднання до якого здійснюється внаслідок реорганізації.

Наказом від 11.04.2023 №02-60-к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади 18.04.2023 по п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою винесення даного наказу зазначено попередження про наступне звільнення №119-11 від 19.01.2023 (а.с. 36 том 1).

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 2 ст. 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею ст. 36 КЗпП України передбачено, що у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Приписами ч. 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 передбачено, що суди, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України повинні з`ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджений він за два місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Тобто, звільнення, у зв`язку з реорганізацією, може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. В іншому випадку - дія трудового договору працівника продовжується.

З 01.01.2023 набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-ІХ р. «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 2620), яким Закон України від 23.09.1999 року № 1105- XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105) викладено в новій редакції.

Пунктом 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105 (в редакції Закону № 2620, що діє з 01.01.2023 року) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023 року.

Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

Таким чином, законодавцем в особі Верховної Ради України прийнято рішення про припинення ФСС України, а тому, як наслідок, виникли законні підстави для проведення заходів з реорганізації ФСС України.

Вказане рішення є чинним та у встановленому порядку неконституційним не визнавалося.

Пунктом 12 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105 Верховна Рада України зобов`язала Кабінет Міністрів України: забезпечити передачу коштів Фонду соціального страхування України до Пенсійного фонду України; привести нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; забезпечити набрання чинності нормативно-правовими актами, зазначеними у підпунктах 2-4 цього пункту, одночасно з набранням чинності цим Законом тощо.

На виконання п. 2 Розділу VII Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 р. № 1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», видано наказ комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України №9-ОД від 16.01.2023 «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», пунктом 1 якого передбачено скоротити штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18.04.2023.

Встановлено, що позивача було попереджено про наступне звільнення з посади 18.04.2023 року на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки скороченню підлягає весь штат та чисельність працівників.

11.04.2023 р. Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області видано наказ № 02-60-к про звільнення позивача у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що оспорюваний наказ видано саме у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, що пов`язане із законодавчими змінами.

Також, суд вважає, що оскільки позивач був за два місяці попереджений про наступне вивільнення та про те, що інша робота у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України йому не пропонується, оскільки скороченню підлягає увесь штат та чисельність працівників, тобто відбулося скорочення і посади, яку обіймав позивач, то звільнення позивача із займаної посади відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 (далі - Положення № 280), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Правові основи організації та діяльності Пенсійного фонду визначаються, зокрема, Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Положенням № 280. Відповідно до пункту 14 Положення № 280 гранична чисельність державних службовців та працівників Пенсійного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 4 ст. 20 Закону України від 17.03.2011 № 3166-VІ «Про центральні органи виконавчої влади» державні службовці апарату центрального органу виконавчої влади призначаються на посади та звільняються з посад керівником центрального органу виконавчої влади в порядку, передбаченому законодавством про державну службу (якщо інше не передбачено законом).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1471 внесено зміни до додатку 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 № 85 (далі - Постанова № 85), відповідно до якого гранична чисельність працівників апарату Пенсійного фонду України становить 302 працівника, у тому числі державних службовців - 302, гранична чисельність працівників територіальних органів Фонду - 24098, у тому числі державних службовців - 23229.

Отже, основний штат працівників апарату Пенсійного фонду України та його територіальних органів складають посади державної служби, умови призначення (переведення, звільнення) на які визначаються Законом України від 10.12.2015 № 889-VІІІ «Про державну службу» (далі - Закон № 889).

Цим Законом визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (частина третя статті 5 Закону № 889).

Обов`язок щодо застосування норм спеціального законодавства був неодноразове предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема, Верховний Суд в постанові від 29.03.2023 у справі № 380/6745/21 зазначив, що за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Згідно з додатком 2 до постанови правління ФСС України від 18.11.2021 №35 «Про внесення змін до структури органів Фонду соціального страхування України та граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» гранична чисельність працівників ФСС України становила 4 829 осіб.

Виходячи із змісту статті 4 Закону № 1105 (у редакції до 01.01.2023) та Статуту Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України 03.04.2015 №8 (далі - Статут Фонду), Фонд є некомерційною самоврядною організацією та не належить до структури центральних органів виконавчої влади, а на працівників Фонду та управлінь виконавчої дирекції Фонду поширюється дія законодавства про працю.

Таким чином, посади працівників ФСС України, на відміну від посад працівників Пенсійного фонду, не належать до посад державної служби. На зазначених працівників поширюється законодавство про працю.

Водночас виходячи зі змісту пункту 12 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV та пункту 1 Положення № 280, Пенсійний фонд є центральним органом виконавчої влади. Відповідно до частини першої, четвертої статті 20 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» апарат центрального органу виконавчої влади - організаційно поєднана сукупність структурних підрозділів, що забезпечують діяльність керівника центрального органу виконавчої влади, а також виконання покладених на центральний орган виконавчої влади завдань.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 21 Закону № 889 вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина Україна на посаду державної служби за результатам конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статей 1, 2 Закону № 889-VІІІ державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону № 889-VІІІ, рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Враховуючи зазначене посади органів Фонду соціального страхування не є рівнозначними посадами державної служби.

Водночас ні законодавством про працю, ні законодавством, що регулює порядок призначення на посади державної служби, не передбачено можливості переведення працівника, який працює за трудовим договором, на посаду державної служби до органу, приєднання до якого здійснюється внаслідок реорганізації.

Прийнявши рішення про припинення ФСС України та управлінь виконавчої дирекції Фонду, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України та управлінь виконавчої дирекції Фонду, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби у Фонді чи його територіальних управліннях.

За таких умов, переведення працівників ФСС України на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях суперечить Закону № 889.

В силу положень п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 41 Закону № 889 без обов`язкового проведення конкурсу переведений може бути лише державний службовець.

З наведеного слідує, що законодавством не передбачено переведення працівника посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в державному органі.

Верховний Суд в постанові від 29.09.2020 у справі № 263/14242/17 зазначив, що аналіз ч. І ст. 19 Конституції України дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом. Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Отже, твердження ОСОБА_1 та його представника про те, що у законодавстві України відсутні норми, які б прямо забороняли або унеможливлювали переведення працівників Управління на посади державної служби не відповідає вищенаведеним нормам.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України від 12.05.2015 № 389-VІІІ "Про правовий режим воєнного стану" у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад, а також за наявності у Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік. Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Вказана норма передбачає саме призначення на посаду державної служби, яке, у відповідності до абз. 3 ч. 7 ст. 10 Закону № 389 є строковим. Зазначена норма не врегульовує умови та порядок переведення працівників підприємств (установ, організацій), що ліквідується (припиняються) на посади державної служби.

Так, відповідно до абз. 3 ч. 7 ст. 10 Закону № 389 після припинення чи скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців з дня його припинення чи скасування, на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, посади керівників комунальних підприємств, установ, організацій, на які особи призначені відповідно до абзацу першого частини п`ятої цієї статті, оголошується конкурс. Граничний строк перебування особи на посаді, на яку її призначено відповідно до абзацу першого частини п`ятої цієї статті, становить 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану..

Отже, державний орган самостійно визначає у який спосіб він планує організувати призначення на такі вакансії. Залежно від обраного способу, державний орган може розмістити інформацію на офіційному вебсайті та сторінках в соціальних мережах державного органу, зробити розсипку серед кандидатів, які успішно пройшли усі етапи оцінювання під час останніх конкурсів у державному органі, повідомити про вакансію працівникам державного органу за допомогою внутрішніх каналів комунікації державного органу тощо.

Разом з тим, з долучених до матеріалів відзиву доказів слідує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області у період із 08.12.2022 по 18.04.2023 було оголошено про добори 246 разів. Рішення щодо оголошення про добір приймалось по декілька разів на одні і ті ж самі посади в зв`язку з відсутністю поданих резюме. Одночасно, відповідно до Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженим наказом Міністерства економіки України від 12.04.2022 № 827-22, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.05.2022 за № 565/37901 «Про затвердження форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання», Головним управлінням заповнювалася та подавалася Форма № 3-ПН до Житомирської філії Житомирського обласного центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Також, в цей період відповідачем було направлено 27 листів на адресу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області щодо працевлаштування працівників.

Інформація про оголошення добору на зайняття вакантних посад в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області неодноразово була розміщена на офіційній сторінці Fасеbоок. Особи, які виявили бажання прийняти участь у доборі персоналу на зайняття посад державної служби категорій «Б» та «В», мали можливість надіслати до Головного управління резюме.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач подавав до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області резюме та відповідні документи для його працевлаштування.

Також необхідно відмітити, що станом на 07.03.2023 в Головному управлінні з`явилась вакантна посада провідного інспектора відділу з ретроконверсії № 1 управління з ретроконверсії (посада не відноситься до державної служби).

Враховуючи вимоги статей 184,186 КЗпП України зазначена посада була запропонована особі, яка має зазначені трудові гарантії. Особа погодилась із призначенням на посаду провідного інспектора відділу з ретроконверсії №1 управління з ретроконверсії. Враховуючи зазначене, можливість запропонування посади не державної служби іншим працівникам управління Фонду була відсутня.

Таким чином, виходячи з вищевстановлених обставин, суд дійшов висновку, що при звільненні позивача були дотримані норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника та було вжито всіх можливих заходів, передбачених чинним законодавством, щодо недопущення порушення права позивачки на працю, в зв`язку з чим позов в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі задоволенню не підлягає.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню також не підлягає, оскільки є похідною від основних вимог.

Враховуючи, що в задоволені позову відмовлено судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 263-265, 274-279, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Пенсійний фонд України, адреса: АДРЕСА_2 , .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, адреса: м. Житомир, вул. Ольжича, буд. 7, .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 22.01.2024.