Київський районний суд м. Полтави
Справа № 644/9337/21
Провадження №2/552/70/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.03.2024 Київський районний суд м.Полтави в складі :

головуючого - судді Самсонової О.А.,

секретар судового засідання Лебедєва Х.В.,

учасники справи та їхні представники:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Вдовидченко Олексій Іванович,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача адвокат Грянік Отар Валерійович,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В подальшому доповнювала та збільшувала позовні вимоги.

В поданій до суду позовній заяві посилалась на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 28 липня 2006 року зареєстрували шлюб.

На час звернення до суду з даним позовом в провадженні Орджонікідзевського районного суду міста Харкова також перебувала справа №644/6427/21 про розірвання вказаного шлюбу.

Під час шлюбу ними за набуто спільне майно, а саме чотирикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль Hyundai Tucson, шасі номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Частки подружжя у праві спільній власності є рівними.

Тому позивач просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 82,6 кв. м., житловою площею 52,8 кв.м., визнавши об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає розподілу.

Посилаючись на те, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні спільною квартирою, позивач також просила визначити порядок користування спільною квартирою та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у користуванні виділеними їй кімнатами та місцями загального користування у квартирі за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначаючи, що спільний автомобіль залишився у користуванні відповідача, позивач також просила суд визнати за відповідачем право особистої власності на автомобіль Hyundai Tucson, шасі номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , припинити на нього право власності ОСОБА_1 та сягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля у розмірі 299200,00 грн.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2021 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (т. 1 а.с. 36).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову (т. 1 а.с. 81-83)

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2021 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог.

Також вказаною ухвалою задоволено заяву представника позивача, змінено порядок розгляду справи та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 90-91).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2022 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача адвоката Крициної Ю.О. від 16.02.2022 про забезпечення позову (т. 1 а.с. 102-103).

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей.

Відповідно до даного Розпорядження, справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави.

Справа № 644/9337/21 також передана на розгляд до Київського районного суду м. Полтави.

Після цього справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 14 ЦПК України, передано на розгляд судді Самсоновій О.А.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 21 лютого 2023 року справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено продовжувати у загальному позовному провадженні зі стадії підготовчого провадження (т. 1 а.с.133).

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 26 квітня 2023 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_3 про витребування доказів. Витребувано в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради докази, а саме: копію інвентаризаційної справи на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Цією ж ухвалою витребувано в Регіональному сервісному центрі ГСЦ МВС в Харківській області, докази. А саме довідку з інформацією про транспортні засоби, які були зареєстровані на ім`я власника ОСОБА_2 в період часу з 28 липня 2006 року по 21 квітня 2023 року, із зазначенням державного реєстраційного номеру транспортного засобу, його VIN-коду, дати першої реєстрації, дати першої реєстрації в Україні, марки та моделі, тип кузову, повна маса, маса без навантаження, рік випуску, колір, об`єм двигуна, наявність особливих відміток (т. 1 а.с.180).

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2024 року задоволено заяву представника позивача, адвоката Вдовидченка Олексія Івановича про залишення частини позовних вимог без розгляду.

Залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою та про зобов`язання відповідача не чинити їй перешкоди в користуванні квартирою (т. 2 а.с. 83).

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Вдовидченка О.І. про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, повернуто без розгляду (т. 2 а.с. 95).

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12 березня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Вдовидченка О.І. про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності (т. 2 а.с. 114).

Ухвалами суду від 26 березня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотань представника відповідача, адвоката Гряніка Отара Валерійовича про призначення у справі судової експертизи, а також про поновлення строку для подання відзиву на позов та для подання зустрічного позову.

За клопотанням представників сторін судом забезпечено їх участь в судовому засіданні в режимі відео конференції.

Інші заяви по суті справи та клопотання сторони суду не подавали.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, уповноваживши адвоката Вдовидченка О.І. представляти її інтереси в суді.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. При цьому посилався на обставини, викладені в позовній заяві та заявах про збільшення позовних вимог. Просив позовні вимоги про поділ майна подружжя задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, уповноваживши адвоката Гряніка О.В. представляти його інтереси в суді.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечив. Зазначив, що поділу підлягає не тільки майно, але і борги подружжя. На придбання квартири ОСОБА_2 одержані в борг кошти, які до даного часу не повернуті. Позивач відповідних вимог про поділ боргових зобов`язань не заявляє. Тому її позовні вимоги є необґрунтованими. В задоволенні позову просив відмовити.

Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились.

Заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 28 липня 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Вказана обставина підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 28 липня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова (т. 1 а.с. 12).

Сторони суду відомостей щодо дати розірвання шлюбу не надали.

Тому суд бере до уваги загальнодоступні відомості з сайту «Судової влади», про те, що Чутівським міським судом Харківської області розглядалася цивільна справа №636/5781/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень 21 квітня 2023 року Чутівським міським судом Харківської області розглянута цивільна справа №636/5781/21, у якій позов задоволено, шлюб, зареєстрований 28 липня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 317, розірвано.

Вказане рішення суду набрало законної сили 22 травня 2023 року.

Під час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного ОСОБА_5 , що в договорі діє як продавець, та ОСОБА_2 , що в договорі діє як покупець, та посвідченого 10 грудня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коваль О.Є., зареєстрованого нотаріусом в реєстрі за №2525, сторонами було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с.7-8).

При цьому, як передбачено пунктом 5 вказаного договору купівлі-продажу покупець купує вказану квартиру за згодою дружини ОСОБА_1 на спільні кошти подружжя, згода посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коваль О.Є. 10 грудня 2010 року за реєстровим №2524.

Таким чином встановлено, що укладаючи договір купівлі-продажу спірної квартири від 10 грудня 2010 року, відповідач ОСОБА_2 діяв в інтересах сім`ї та зі згоди своєї дружини ОСОБА_1 , що свідчить про набуття квартири за адресою: АДРЕСА_1 в спільну сумісну власність подружжя.

На час розгляду справи вказаний договір купівлі-продажу є чинним, жодною стороною не оскаржений, не скасований, тому підлягає до застосування як такий, що регулює спірні правовідносини.

Як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав від 27 грудня 2010 року №28521598, виданого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10 грудня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коваль О.Є. за №2525 (т. 2 а.с.9).

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

При цьому статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц, провадження № 14-712 цс 19 також звернула увагу на наступне.

Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 10 грудня 2010 року, на час її придбання обидві сторони погоджувалися, що використані для придбання квартири кошти є спільною власністю подружжя, відповідно квартира є їх спільною власністю.

Суд не бере до уваги пояснення представника відповідача в судовому засіданні про те, що на купівлю вказаної квартири було використано кошти, одержані в борг від ОСОБА_6 , з наступних підстав.

Як встановлено рішенням третейського суду при товарній біржі «Санвест» від 30.06.2021 року, 10 грудня 2009 року позивач ( ОСОБА_6 ) та відповідач ( ОСОБА_2 ) уклали договір позики, відповідно до п. 1 якого позивач передає відповідачеві грошові кошти в розмірі 60000 доларів США на придбання квартири, а відповідач зобов`язався повернути зазначену суму в обумовлений строк.

В пункті 2 договору позики сторони домовилися що сума позики має бути повернута не пізніше 10 грудня 2020 року.

Таким чином договір позики був укладений ОСОБА_6 та ОСОБА_2 10 грудня 2009 року, тобто за рік до укладення 10 грудня 2010 року договору купівлі-продажу спірної квартири.

Крім того, згідно пункту 3 договору купівлі-продажу квартири від 10 грудня 2010 року продаж цей за домовленістю сторін вчинено за 350000 грн.

В той же час за курсом долара США до національної валюти України на час придбання сторонами квартири, сума позики 60000 дол. США була еквівалента 477084 грн.

Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2020 року у справі №320/3072/18/, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Тобто, у подружжя, крім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх квартиру, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Разом з тим, це не змінює статус спільності набутої під час шлюбу квартири за запозичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї саме на придбання цього майна.

Крім того, сам по собі факт зазначення у договорі позики про ціль позики, безумовно, не свідчить про те, що позика була витрачена на придбання вказаної квартири та про обізнаність позивачки про існування такої позики.

Оцінюючи вказані обставини в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факт придбання квартири за позичені кошти.

Таким чином відповідачем не спростовано факту набуття квартири за адресою: АДРЕСА_1 в спільну сумісну власність подружжя.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Тому суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з поділом майна подружжя у власності ОСОБА_2 необхідно залишається 1/2 частину вказаної квартири.

Також судом встановлено, що під час шлюбу, а саме 24 січня 2017 року подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було придбано транспортний засіб автомобіль Hyundai Tucson, шасі номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Вказана обставина підтверджується інформацією, наданою РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області на ухвалу суду, а також реєстраційною карткою транспортного засобу (т. 1 а.с. 205, 215).

Таким чином встановлено, що даний транспортний засіб придбано під час перебування відповідача ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_1 .

Відповідно, даний транспортний засіб належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до даних звіту з оцінки майна: Колісного транспортного засобу HYUNDAI TUCSON, 2016 року випуску, шасі номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 без врахування пробігу та технічного стану, виготовленого суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 , ринкова вартість автомобіля 598400 грн.

Тобто 1/2 частина вартості автомобіля - 299200 грн. (598400 грн./2).

Спірний автомобіль залишився у користуванні відповідача ОСОБА_2 .

Тому з метою захисту права позивача з відповідача необхідно стягнути на її користь 1/2 частину вартості автомобіля - 299200 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частин 1 та 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Але відповідач доказів на спростування вартості автомобіля не надав, хоча має автомобіль у своєму володінні та міг забезпечити проведення його огляду та визначення реальної вартості.

Тому, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню їй не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 82,6 кв. м., житловою площею 52,8 кв.м.

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості автомобіля Хюндай Тюксон, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 299200,00 грн., залишивши автомобіль у власності ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ,

відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повне судове рішення виготовлено 05 квітня 2024 року.

Головуючий О.А.Самсонова