РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2024 року

м. Рівне

Справа № 243/1531/23

Провадження № 22-ц/4815/170/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача борг згідно кредитного договору № KTH3GA00000006 від 22.08.2007 в розмірі 4231,87 доларів США та судові витрати по справі.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22 серпня 2007 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № KTH3GA00000006, за яким Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 11020,00 доларів США на термін до 21.08.2030, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та порядку, встановлених кредитним договором. Згідно умов договору, погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № KTH3GA00000006 від 22.08.2007 у розмірі 440,92 Долар США, яка складається з:

- 150,27 USD - сума простроченої заборгованості за наданим кредитом;

- 290,65 USD - сума заборгованості за процентами.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 279 гривень 67 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням місцевого суду Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" подало апеляційну скаргу в якій доводить незаконність оскаржуваного рішення через порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що через неналежне виконання зобов`язань Додаткова угода припинила свою дію, а тому посилання суду на її умови є помилковими. Посилаючись на статті 1048 та 1050 ЦК України та судову практику ВС, зокрема у справі №310/11534/13-ц вказує про наявність підстав для стягнення заборгованості у повному обсязі станом на 11.01.2023 рік.

Також зазначив, що позивачем обрано належний спосіб судового захисту і відсутність письмової вимоги не є підставою для відмови у стягненні тіла кредиту.

Зауважив, що судом частково задоволено вимогу про стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 150,27 USD, яка склалася станом на 15.09.2015 р. (цей факт встановлено п. 1 додаткової угоди від 15.09.2015 р.), а Позивач просив стягнути заборгованість по тілу кредиту станом на 11.01.2023 р. у розмірі 3590,56 Доларів США. Крім того місцевим судом не наведено обґрунтувань щодо відмови у стягненні пені.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 заперечує викладені апелянтом доводи, зокрема, вказує на їх суперечливість позовним вимогам. Вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного між Банком та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору № KTH3GA00000006 від 22.08.2007, за яким банк взяв на себе зобов`язання видати відповідачу кредит у розмірі 11020.00 доларів США на термін до 21.08.2030, ОСОБА_1 отримав кредитні кошти, зі сплатою відсотків за їх користування.

В подальшому ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, що підтверджується документально та не заперечувалося його представником у судовому засіданні.

Поряд з цим, свого обов`язку по поверненню чергової частини суми кредиту на умовах, передбачених договором, відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 11.01.2023 йому нараховано заборгованість в сумі 4231.87 доларів США та складається з наступного:

-3590.56 долар США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), у тому числі 150.27 доларів США залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом;

-290.65 долар США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, у тому числі залишок заборгованості за простроченими процентами - 258.14 доларів США;

-200.00 долар США заборгованість по комісії за користування кредитом;

-150.66 долар США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Нарахування вказаної заборгованості підтверджуються розрахунком (а.с. 4-9).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

15 вересня 2015 року між позивачем і відповідачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору № KTH3GA00000006 від 22.08.2007. Згідно умов додаткової угоди, при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в Графіку погашення кредиту понад 1460 днів строк яких не настав, Сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за Кредитом починаючи з 1461 дня порушення, вважається простроченою.

Отже за умовами додаткової угоди до кредитного договору у позивача виникає право вимагати від відповідачів дострокового повернення кредиту з моменту виникнення порушення, яке може статися лише на 1 461 день з дня прострочення сплати заборгованості.

Встановивши, що порушення мало місце, починаючи з 21 травня 2022 року, місцевий суд дійшов правильного висновку, що на час подання позову, нарахована відповідачу заборгованість за кредитом не вважається простроченою, оскільки 1461 день припадає на 22 травня 2026 року, тому позовні вимоги в частині стягнення 3440,29 доларів США подані передчасно.

Згідно ст. 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (тут і далі в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору), споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Згідно п.2.3.3. кредитного договору, при порушенні позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного договору, Банк, на власний розсуд, має право змінити умови договору зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.

У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року. Частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Отже, ураховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання відповідно до вимог частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, висновок місцевого суду про передчасність позовних вимог в частині, яка стосується такої складової кредитної заборгованості, як поточна заборгованість (основна заборгованість, строк вимоги за якою ще не настав) є правильним.

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України закріплено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

За викладеного позовні вимоги в частині стягнення пені також не підлягали до задоволення.

Отже, вирішуючи спір в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Висновки суду в оскарженій частині не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Шимків С.С.