Єдиний унікальний номер 175/7364/23
провадження № 2/175/1903/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року Дніпропетровський районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого

судді Васюченка О.Г.,

з секретарем Кульпіною Л.Г..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін в приміщенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

25.10.2023 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за Кредитним договором №780837046 в розмірі 77 218,64 грн., з яких: 25 000,50 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 52 218,14 грн. сума заборгованості за відсотками; за Договором позики № в розмірі 25 910,00 гри., з яких: 4 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 21 910 грн. сума заборгованості за відсотками. А всього стягнути заборгованість за кредитними договорами у розмірі 103 128,64 грн та понесені ними судові витрати.

Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28.11.2023 було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив справу розглянути без нього, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував.

Представник відповідача надала відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовної заяви.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено,що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що між 26 листопада 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №780837046.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01, у відповідності до умов якого клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

31 грудня 2020 року Додатковою угодою №26 до Договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції.

Відповідно до Реєстру боржників №174 від 22 лютого 2022 року до Догоговору Факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 780837046.

20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників

Відповідно до Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до Договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 77 218,64 грн, з яких:

- 25 000,50 грн сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 52 218,14 грн сума заборгованості за відсотками.

Проте, всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Договором позики №780837046 в розмірі 77 218,64 грн..

Також, судом встановлено, що 16 грудня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №.

24 листопада 2022 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №24/11-22, у відповідності до умов якого ТОВ «ІНФІНАНС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ІНФІНАНС» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 24 листопада 2022 року до Договору факторингу №24/11-22 від 24 листопада 2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 25 910,00 грн., з яких:

- 4000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу;

21 910,00 грн. сума заборгованості за відсотками;

0,00 грн. сума заборгованості за пенею.

Проте, всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № в розмірі 25 910,00 грн.

Відповідач не погодився з позовними вимогами та надав відзив, в якому його представник зазначив, що як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, на підтвердження своїх вимог позивач надав до суду кредитний договір №780837046 від 26.11.2021, договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 у відповідності з яким нібито було переуступлено борг відповідача, договір позики № від 16.12.2021 розрахунок заборгованості та договір відступлення права вимоги.

В тому числі представник відповідача зазначає, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №780837046 від 26.11.2021 від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс», відповідно, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «ЄАПБ», оскільки позивач посилається на договори факторингу, які були укладені у 2018 році та 2022 році, тоді як договір кредитної лінії був укладений у 2021 році, тобто після відступлення прав вимоги, що вказує на безпідставність доводів позивача.

Отже, укладення реєстрів прав вимоги до конкретного боржника не свідчить про набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_2 , оскільки станом на 2018 яку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», так і у ТОВ «Таліон Плюс» не існувало право вимога до-відповідача, оскільки кредитний договір було укладено лише 26.11.2021 року.

Хоча чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але де стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належнимчином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі № 914/868/17).

У зв`язку з чим вважає, що у позивача відсутнє право на позов в звязку з чим у задоволенні позовної заяви в частині вимог про стягнення заборгованості по договору № 780837046 від 26.11.2021 необхідно відмовити.

Також, зазначив, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, зокрема копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписки по картковому рахунку» тощо, на підтвердження перерахування на рахунок ОСОБА_1 , грошових коштів ж договорами №780837046 від 26.11.2021, № від 16.12.2021, а квитанція за сплату № 125616932 від 16.12.2021 р. не є доказом видачі кредиту оскільки в ній не вказано отримувача, його рахунок та призначення платежу. При цьому, договори про надання фінансового кредиту у тому числі інформація щодо умов кредитування, паспорти споживчих кредитів не містять реквізитів платіжної банківської картки відповідача, на яку, у відповідності до умов кредитних договорів мали бути перераховані кредитні кошти.

Відсутність в документах, які були складені під час укладення відповідачем з кредиторами договорів про надання фінансового кредиту реквізитів платіжної банківської картки відповідача ОСОБА_1 унеможливлює виконання взятих кредиторами на себе зобов`язань за вказаними договорами щодо перерахування на рахунок відповідача кредитних коштів.

А отже, відповідач вважає, що позивач не довів заявлених позовних вимог, що є його, а не відповідача, процесуальним обов`язком, передбаченим статтями 12, 13, 81 ЦПК України. Вказаний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду у постанові від 03 серпня 2022 року у справі №156/268/21..

В тому числі, відповідач зазначив, що позивачем неправомірно нараховано проценти, з порушенням вказаних норм права та судової практики.

Отже, враховуючи вищенаведене, сторона відповідача вважає, що вимоги щодо стягнення заборгованості не підлягають задоволенню через їх недоведеність, у зв`язку із чим в задоволені позову слід відмовити в повному обсязі.

Позивач в свою чергу надав відповідь на відзив, в якій просив відзив на позовну заяву відповідача залишити без розгляду та задоволення.

Свою позицію обґрунтували наступним, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів за укладеними з Первісними кредиторами кредитними договорами, щодо яких виник спір, з тих причин, що не є первісним кредитором, а дані документи відповідно до п.35 положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку.

Також, зауважив, що у відповідності до умов кожного з укладених кредитних договорів, кошти надаються Позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану Позичальником при укладанні кредитних договорів. Ідентифікація Позичальника здійснюється через банка-емітента, отже, доступ до виписок по картці має банк-емітент та відповідач.

А отже, ні Первісні кредитори, ні ТОВ «ФК «ЄАПБ» не мало та не має доступу до даної інформації, так як дана інформація - є банківською таємницею.

Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів.

Однак відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорах, або доказів того, що вказані карткові рахунки йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Відповідно до ст. 200 ЦК України, Інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація (ст. 21 Закону України «Про інформацію»). Інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею (ст. 60 Закону України «Про Банки і банківську діяльність») .

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст.60 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 62 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, розкривається банками на запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи та за рішенням суду.

В тому числі, позивач зазначив, що відсутність номера поточного рахунку картки позичальника на який було зараховано кредитні кошти в кредитному договорі зумовлена бажанням первісного кредитора зберегти в таємні картковий рахунок боржника. Однак з надходженням письмових пояснень було зроблено звернення до Первісних кредиторів з відповідними запитами про надання інформації щодо надання додаткових доказів, що підтверджують надання (перерахування) коштів ОСОБА_1 за укладеним кредитним договором (наведено вище). В наданій Первісним кредитором інформаційній довідці вказано номер картки НОМЕР_1 на який було перераховано кошти по кредитному договору №686988037 від 16.12.2021 року.

Також, позивач надав платіжне доручення, що підтверджує перерахування коштів за кредитним договором №780837046 від 26.11.2021 року, в якому більш широко та детально прописано призначення платежу, а саме: «Переказ коштів згідно договору № 780837046 від 26.11.2021 року, ОСОБА_1 , код НОМЕР_2 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_3 , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer», зазначивши, що в даному платіжному дорученні зазначений аналогічний номер картки, що в кредитному договору №686988037 від 16.12.2021 року, а саме НОМЕР_1 .

Отже, оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є первісним кредитором, а нарахуванням процентів по кредитним договорам займались первісні кредитори.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Водночас щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування позивач звернув увагу суду на висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16, в якій, зокрема, зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України

Крім того, повідомив, що наданий первісним кредитором розрахунок заборгованості жодним чином не суперечить розрахунку, який було додано до позовної заяви на підтвердження розміру заборгованості за договором, а лише його доповнює та деталізує. Позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача. Всі нарахування за порушення кредитних зобов`язань здійснювались виключно первісним позикодавцем. Відтак, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просив суд стягнути із відповідача ту заборгованість за Кредитними договорами, яка була нарахована Первинним кредитором.

Також, зазначив, що в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, суд дійшов висновку, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.

Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальник погодився на умови визначені Договором та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим.

Щодо надання повного реєстру боржників, позивач зазначив, що Витяг з Реєстру 2 прав вимоги до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 та Витяг з Реєстру Боржників до Договору факторингу № 24/11-22 від 24.11.2022 року носить в собі зобов`язання про нерозголошення відомостей, що становлять комерційну таємницю та конфіденційну інформацію, в зв`язку з чим, весь реєстр надати позивач не може.

Але, для повного та об`єктивного дослідження доказів стосовно відступлення права вимоги до відповіді на відзив позивачем було долучено: завірений належним чином Витягом з Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 та Витяг з Реєстру Боржників до Договору факторингу №24/11-22 від 24.11.2022 року (з підписами сторін).

Позивач звернувся до Первісних кредиторів, з відповідними запитами щодо надання додаткових доказів, а саме реєстру боржників №174 від 22.02.2022 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року.

Таким чином, позивач зазначив, що враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається представник відповідача у Відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог в повному обсязі - є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ, а отже є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги.

Отже, згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеноїгрошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із ч. 2. ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

На виконання та у зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача було направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попередніх кредиторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 статті 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того, Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором (ст. 612 ЦК України).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи із ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор лише несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

При цьому неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у задоволенні позову новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (ст. ст. 516, 613 ЦК України).

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «... боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

При умові, що Відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті заборгованості на рахунки Первісного Позикодавця, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.

Отже, на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ІНФІНАНС». Таким чином необхідно стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості:

за Кредитним договором №780837046 в розмірі 77 218,64 грн., з яких:

- 25 000,50 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 52 218,14 грн. - сума заборгованості за відсотками.

за Договором позики № в розмірі 25 910,00 грн., з яких:

- 4000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 21 910,00 грн. - сума заборгованості за відсотками;

А всього стягнути заборгованість за Договорами у розмірі 103 128,64 грн..

За таких обставин суд вважає встановленим, що позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 509, 512, 514, 516, 517, 526, 625, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 19, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, місцезнаходження юридичної особи: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN № НОМЕР_4 у АТ «ТАСкомбанк») суму заборгованості:

за Кредитним договором №780837046 в розмірі 77 218,64 грн., з яких:

- 25 000,50 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 52 218,14 грн. - сума заборгованості за відсотками.

за Договором позики № в розмірі 25 910,00 грн., з яких:

- 4000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 21 910,00 грн. - сума заборгованості за відсотками;

А всього стягнути заборгованість за Договорами у розмірі 103 128,64 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Васюченко