Дата документу 19.03.2024 Справа № 336/7494/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 336/7494/21 Головуючий у 1 інстанції: Галущенко Ю.А.
№ 22-ц/807/603/24 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Камалова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про солідарне стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ

В вересні 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про солідарне стягнення заборгованості.

Вобґрунтування позовних вимог зазначало, що 23.06.2016 року між ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено кредитний договір №, згідно умов якого Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти у сумі 281487,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності.

Позивач вказував, що для забезпечення належного виконання зобов`язань, які виникають з кредитного договору № від 23.06.2016 року, між ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» та ОСОБА_1 23.06.2016 року було укладеного договір застави, зареєстрований за №812.

Також зазначав, що 23.06.2016 року для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № від 23.06.2016 року, між ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» та ОСОБА_2 (Поручитель) був укладений договір поруки №-П.

Окрім того, для забезпечення вимог які виникають з кредитного договору № від 23.06.2016 року, між ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» та ОСОБА_1 23.06.2016 року було укладеного договір застави транспортного засобу, зареєстрований за №810, за умовами якого відповідач передав у заставу ТОВ «ФК «ЦФР» автомобіль марки NISSAN, рік випуску автомобіля - 2004, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши позичальнику кредит, у встановленому договором розмірі.

17.02.2020 ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Легкобит С.О. із заявою про звернення стягнення на заставний транспортний засіб марки - марки NISSAN, рік випуску автомобіля - 2004, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом вчинення виконавчого напису на суму заборгованості за кредитом в розмірі 232 130, 69 грн за період з 07.08.2019 по 21.10.2019 рік.

15.06.2021 Шевченківський районний суд м. Запоріжжя ухвалив Рішення по справі № 336/5658/20 на користь ОСОБА_1 та визнано вищезазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Отже, Кредитор подає позов про солідарне стягнення заборгованості, так як, відповідачі ухиляються від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором та договором поруки.

Посилаючись на вищезазначене просило суд, солідарно стягнути з останніх суму заборгованості за кредитним договором № від 23.06.2016 року в розмірі 225178,19 грн, що складається з 101 489,06 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 270,75 грн - сума заборгованості за річними відсотками; 85 923,07 грн - сума заборгованості за щомісячними відсотками; 34 495,31 грн - сума заборгованості за пенею та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3377,67 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19 грудня 2023 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено, що позичальник, підписавши заяву на отримання кредиту, в повній мірі схвалив правочин; відповідач погашав кредит, що є доказом того, що він висловив згоду щодо форми кредитного договору та його умов; сума надходжень від ОСОБА_1 свідчить лише про часткове виконання ним обов`язку з повернення коштів та не спростовує факту правомірності нарахування відсотків та пені.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 заперечив проти доводів апелянта, посилаючись на правильність висновків суду та безпідставність доводів апеляційної скарги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.06.2016 року між ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №, згідно умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у сумі 281487,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності.

Для забезпечення належного виконання зобов`язань, які виникають з кредитного договору № від 23.06.2016 року, між ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» та ОСОБА_1 23.06.2016 року було укладеного договір застави, зареєстрований за №812.

23.06.2016 року для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № від 23.06.2016 року, між ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» та ОСОБА_2 (Поручитель) був укладений договір поруки №-П.

Для забезпечення вимог які виникають з кредитного договору № від 23.06.2016 року, між ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» та ОСОБА_1 23.06.2016 року було укладеного договір застави транспортного засобу, зареєстрований за №810, за умовами якого відповідач передав у заставу ТОВ «ФК «ЦФР» автомобіль марки NISSAN, рік випуску автомобіля - 2004, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

17.02.2020 ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Легкобит С.О. із заявою про звернення стягнення на заставний транспортний засіб марки - марки NISSAN, рік випуску автомобіля - 2004, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом вчинення виконавчого напису на суму заборгованості за кредитом в розмірі 232 130, 69 грн за період з 07.08.2019 по 21.10.2019 рік.

15.06.2021 Шевченківський районний суд м. Запоріжжя ухвалив Рішення по справі № 336/5658/20 на користь ОСОБА_1 та визнано вищезазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Отже, Кредитор подає позов про солідарне стягнення заборгованості, так як, відповідачі ухиляються від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором та договором поруки.

Відповідно до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», редакція від 30.05.2015 р., доданих позивачем, вбачається, що ці умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір (п. 1.5.)

Такі Умови отримання кредитів, містять бланк «заяви про приєднання», затверджені протоколом загальних зборів ТОВ «ФК «ЦФР» від 2015.03.30 №174 додаток 1 до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР».

Відповідно до п. 1.3 цих Умов, приєднання позичальника до цих умов здійснюється через підписання ним заяв за формами, закріпленими додатками до цих умов (заява про приєднання та заява на отримання кредиту).

До позову надано лише заяву на отримання кредиту, заяви на приєднання ОСОБА_1 до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», в редакції від 30.03.2015 р. матеріали справи не містять.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за порушення умов договору, яка встановлена у формі сплати процентів штрафів, пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань та порядок їх зарахування.

Щодо стягнення грошових коштів які були отримані позивачем, суд зазначив, що відповідно до довідки наданої позивачем, сума коштів, яка надійшла від ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЦФР» складає 395 486,50 грн, що більше ніж сума отриманих коштів за кредитом 281 487, 00 грн., що свідчить про погашення суми заборгованості за договором.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК «ЦФР»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Звертаючись до суду із позовом, позивач посилався на те, що заява на отримання кредиту разом із Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ ФК «ЦФР» є кредитним договором.

Так, відповідно до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», редакція від 30.05.2015 р., доданих позивачем, вбачається, що ці умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір (п. 1.5.)

Такі Умови отримання кредитів містять бланк «заяви про приєднання», затверджені протоколом загальних зборів ТОВ «ФК «ЦФР» від 2015.03.30 №174 додаток 1 до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР».

Відповідно до п. 1.3 цих Умов, приєднання позичальника до цих умов здійснюється через підписання ним заяв за формами, закріпленими додатками до цих умов (заява про приєднання та заява на отримання кредиту).

Разом з тим, матеріали справи містять лише додану до позову заяву на отримання кредиту, заяви на приєднання ОСОБА_1 до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», в редакції від 30.03.2015 р. у справі відсутні.

Крім того, надана позивачем редакція Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» від 30.03.2015р. не містить підпису ОСОБА_1 .

Також судом встановлено, що текст заяви на отримання кредиту не містить посилання на редакцію Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень».

На підставі викладеного, суд дійшов правильного висновку, що надані позивачем Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» в редакції від 30.03.2015 року, затверджені протоколом загальних зборів ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» №174 від 30.03.2015 року, не можна вважати складовою заяви № від 23 червня 2016 року на отримання кредиту від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», так як в тексті цієї Заяви не має посилання на редакцію Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», а самі Умови не містять підпису позичальника ОСОБА_1 .

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 вказує, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду (постанова від 03.07.2019 у справі № 342/180/17), якщо Умови та правила надання банківських послуг розміщені на сайті банку, які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, вони не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Отже, за встановлених судом обставин, суд вірно виходив з відсутності підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за порушення умов договору, яка встановлена у формі сплати процентів штрафів, пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань та порядок їх зарахування.

Разом з цим, доведеними є доводи позивача щодо надання ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 281 487,00 грн.

Відповідно до розділу 3 заяви на отримання кредиту, ОСОБА_1 , за рахунок отримуваного ним кредиту, доручив ТОВ «ФК «ЦФР» перерахувати грошові кошти, за рахунок отриманого ним кредиту, 250000 грн, отримувачу АТ «ТАСкомбанк» із призначенням платежу «переказ до запитання на користь ОСОБА_1 » та отримувачу ПАТ «Страхова компанія «ТАС» оплата страхового платежу за договором страхування №-С від 23./06/2016 на суму 26487 грн.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості, довідка про графік руху грошових коштів, а також пояснення ОСОБА_1 у суді першої інстанції, у сукупності, свідчать про здійснення ОСОБА_1 платежів з повернення грошових коштів.

Разом з тим, відповідно до довідки, наданої позивачем, вбачається, що сума коштів, яка надійшла від ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЦФР» складає 395 486,50 грн, що більше ніж сума отриманих коштів за кредитом 281 487, 00 грн. вказане свідчить про погашення суми заборгованості за договором.

Будь-яких інших доказів щодо здійснення ОСОБА_1 витрат коштів у розмірі більшому ніж встановлено судом згідно розрахунку, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Оскільки позичальник погасив свої грошові зобов`язання перед кредитором, суд правильно вважав, що підстави для відповідальності поручителя ОСОБА_2 перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (правонаступником ТОВ «ФК «ЦФР») відсутні.

Повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_1 у повному обсязі повернуто грошові кошти, отримані за кредитним договором, а підстави для стягнення відсотків та штрафних санкцій відсутні..

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі ст.ст. 76-81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі зазначеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.nau://ukr/1618-15|st307 374, 375, 381-384 ЦПК, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний тек5ст постанови складено 3 квітня 2024 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков