КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 758/3363/20 Головуючий у суді першої інстанції - Гребенюк В.В.
Номер провадження № 22-ц/824/4725/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест сервіс», подану представником Шеремет Марією Олегівною, на рішення Подільського районного суду міста Києва від 19 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ТОВ «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, який, з урахуванням заяви про зміну предмету позову та заяви про уточнення позовних вимог, мотивувала тим, що 01 грудня 2011 року вона уклала з ПАТ «Астра Банк» кредитний договір № 14017, за яким отримала кредит в сумі 194 700 грн, зі сплатою 16,9 % процентів щомісячно за користування кредитом та остаточною датою його повернення згідно узгодженого графіку в строк до 01 грудня 2031 року.

Позивачка вказувала, що одержані у кредит грошові кошти нею використанні для часткової оплати однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яку вона придбала у власність за договором купівлі-продажу квартири від 01 грудня 2011 року, та яку, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором передала ПАТ «Астра Банк» в іпотеку за заставною вартістю 299 540 грн за іпотечним договором № 2990 від 01 грудня 2011 року.

В подальшому, її було повідомлено, що на підставі договору про відступлення права вимоги, АТ «Дельта Банк» отримало права вимоги за вказаними вище кредитним та іпотечним договорами.

Позивач зазначала, що протягом строку дії зазначеного кредитного договору нею своєчасно та у повному обсязі вносились грошові кошти на погашення кредиту та оплату відсотків на користь ПАТ «Астра Банк», а після переходу прав вимоги - на користь АТ «Дельта Банк».

В лютому 2020 року вона дізналася про те, що 04 лютого 2020 року на підставі договору № 2147/К до ТОВ «Мегаінвест Сервіс» перейшло право вимоги за кредитним та іпотечним договорами.

Так, вказувала, що 14 лютого 2020 року ТОВ «Мегаінвест Сервіс» звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу спірної квартири ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. за реєстровим номером 9.

У подальшому, в результаті передачі майна стягувачу у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 право власності на спірну квартиру було зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 19 січня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В.

Позивач вважає, що у ТОВ «Мегаінвест Сервіс» не виникло право стягнення на предмет іпотеки, оскільки вона не допускала порушень кредитного договору.

Крім того, їй не надсилалось письмова вимога про усунення порушення зобов`язань за кредитним або іпотечним договором, продаж здійснено без її згоди як іпотекодавця за ціною, яка значно нижча за ринкову ціну цієї нерухомості.

Тож, оскільки відчуження належної їй на праві власності квартири відбулося з порушенням умов іпотечного договору, вимог статті 203 ЦК України, статей 12, 33, 35, 38 Закону України «Про іпотеку», позивач просила суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу від 14 лютого 2020 року, укладений між ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., реєстровий номер 9, та витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на її користь спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 19 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 14 лютого 2020 року, укладений між ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., реєстровий номер 9.

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 00.

Стягнуто з ТОВ «Мегаінвест Сервіс» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4337, 20 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ТОВ «Мегаінвест Сервіс» - Шеремет М.О. подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення, судом не було враховано, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, а змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Відтак, суд неправомірно не врахував, що новий кредитор ТОВ «Мегаінвест Сервіс» користувався вимогою до ОСОБА_1 про усунення порушення основного зобов`язання за кредитним договором, яке було надіслано первісним кредитором ПАТ «Дельта Банк» 17 січня 2019 року.

Натомість, апелянт вказує, що матеріали справи не містять жодних доказів для визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним, а посилання лише на те, що позивачку не було повідомлено про спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, не є підставою для задоволення позовних вимог та визнання договору недійсним.

Заперечує апелянт й проти доводів позивача ОСОБА_1 про належне виконання нею умов кредитного та іпотечного договорів, оскільки станом на момент відступлення права вимоги 04 лютого 2020 року сума заборгованості становила 170 022, 54 грн, а кредит був отриманий позивачкою 01 грудня 2011 року у розмірі - 194 700 грн, що підтверджує, що позивачка взагалі не сплачували кредитні зобов`язання.

Окрім того, при дослідженні доказів, судом першої інстанції з`ясовано, що вона неналежним чином виконувала інші умови кредитного та іпотечного договорів, зокрема, щодо страхування майна та життя позичальника. У зв`язку із вказаним первісний кредитор ПАТ «Дельта Банк» повідомляв позивача про необхідність усунення вищевказаних порушень, а у разі їх нехтування зазначав про наміри звернути стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, представник ТОВ «Мегаінвест Сервіс» - Шеремет М.О. зазначає, що позивачка передала предмет іпотеки в оренду, при цьому навіть не погоджувала та не попереджала кредитора, а сама проживає у м. Вінниці, отримувала орендну плату у розмірі 8 000 грн та не сплачувала за кредитними зобов`язаннями грошові кошти.

Апелянт вважає, що суд безпідставно, самостійно та без жодних посилань дійшов висновку, що ОСОБА_3 є недобросовісним набувачем, оскільки останній став переможцем аукціону на прилюдних торгах та сплатив вартість майна, а судом проігноровано положення частини 2 статті 388 ЦПК України відповідно до якої майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Враховуючи вказане, представник ТОВ «Мегаінвест Сервіс» - Шеремет М.О. просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .. Судові витрати стягнути з ОСОБА_1

04 січня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , у якому просить залишити вимоги апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Так, вказує, що судом першої інстанції надано оцінку надісланому 17 січня 2019 року листу з вимогою про усунення порушень зобов`язання та відхилено його як доказ, відтак, у відповідача не було підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки без такої вимоги, оформленої належним чином.

Разом з тим, зазначає, що за умови кредитного договору його строк дії не сплив (01 грудня 2031 року), а позичальник сплачує проценту винагороду щомісячно, в розмірі 16,9% за користування кредитом в розмірі 2 841 грн, що включає в себе частину кредиту та нарахованих за звітний місяць процентів, відтак твердження апелянта про розмір кредитного зобов`язання станом на дату відступлення права вимоги 04 лютого 2020 року є безпідставними, враховуючи, що строк дії договору не закінчився, а розмір платежів розраховано щомісячно до кінця дії договору.

Також позивачем було надано квитанції про страхування іпотечного майна, що спростовую твердження апелянта про порушення нею умов договору в ці частині.

Наголошує, що спірне майно було виставлено на торги в той час, як воно перебувала під арештом, та згідно публічної інформації на сайті ДП «СЕТАМ» прилюдні торги, втретє призначені на 21 грудня 2020 року щодо продажу квартири в рамках виконавчого провадження не відбулись, а відчуження майна від ОСОБА_4 відбулось на користь ОСОБА_3 на підставі свідоцтва від 19 січня 2021 року, серія та номер: 9, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В., тобто вже під час розгляду даної справи, відтак ОСОБА_3 не є добросовісним набувачем.

При апеляційному розгляді справи представник ТОВ «Мегаінвест Сервіс» -ОСОБА_3., підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 виходячи із мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 01 грудня 2011 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Астра Банк» було укладено кредитний договір №14017, за яким позивач отримала кредит в розмірі 194 700 грн (а.с.9-12, т.1).

Відповідно до умов договору, кредит надається на оплату за нерухоме майно - спірну квартиру, за користування кредитом позивач щомісячно сплачує 16,9 % процентів річних, строк користування кредитом - до 01 грудня 2031 року

Додатком № 1 до кредитного договору №14017 погоджено орієнтовний графік погашення кредиту (а.с.78, т.1).

Цього ж дня - 01 грудня 2011 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 уклали договір № 2988 купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого позивач набула право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 . Згідно п. 3 договору, вартість квартири становить 307 603,45 грн (а.с.7, т.1).

10 грудня 2011 року року комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» за позивачем було зареєстроване право власності на спірну квартиру, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 32427025 (а.с.8, т.1).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Астра Банк» 01 грудня 2011 року було укладено іпотечний договір (а.с.16-19, т.1).

Відповідно до п. 1.1. іпотечного договору, позивач (іпотекодавець) передає ПАТ «Астра Банк» (іпотекодержателю) в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором належний йому на праві власності об`єкт нерухомості - спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформаційної довідки № 202117420 від 27 лютого 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року № 1533, 09 червня 2014 року було проведено реєстрацію відступлення прав іпотеки. В результаті реєстрації вказаних змін попереднього іпотекодержателя спірної квартири - ПАТ «Астра Банк», змінено на нового іпотекодержателя - АТ «Дельта Банк» (а.с.79-82, т.1).

04 лютого 2020 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Мегаінвест Сервіс» було укладено договір № 2147/К, за умовами якого до ТОВ «Мегаінвест Сервіс» перейшло право вимоги за кредитним договором та іпотечним договором. Додатком № 1 до договору № 2147/К зафіксовано, що за цим договором відступаються права вимоги до позивача за кредитним договором № 14017, загальна заборгованість на дату купівлі-продажу становить 170 022,54 грн (а.с.85-87, т.1).

Відповідно до Інформаційної довідки № 202117420 від 27 лютого 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на підставі договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 04 лютого 2020 року № 2147/К, 04 лютого 2020 року було проведено реєстрацію відступлення прав іпотеки. В результаті реєстрації вказаних змін попереднього іпотекодержателя спірної квартири - АТ «Дельта Банк», змінено на нового іпотекодержателя - ТОВ «Мегаінвест Сервіс» (а.с.79-82, т.1).

В подальшому, 14 лютого 2020 року між ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу квартири, на підставі якого ОСОБА_2 набула право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 . Договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. за реєстровим номером 9 (а.с.207-208, т.1).

Рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51153002 від 14 лютого 2020 року року, право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 , номер запису про право власності 35502620 (а.с.83-84, т.1).

Згідно інформаційної довідки № 246497439 від 02 березня 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56213992 від 19 січня 2021 року, на підставі свідоцтва про право власності № 9 від 19 січня 2021 року, право власності на спірну квартиру зареєстроване за ОСОБА_3 , номер запису про право власності 401757772 (а.с.62-63, т.2).

Позивачем на підтвердження повного та своєчасного виконання її зобов`язань за кредитним договором надано копії платіжних документів про оплату кредиту та процентів за користування кредитом згідно графіку платежів (а.с.20-77, т.1).

Також, на підтвердження виконання вимог п. 3.4 іпотечного договору позивачем надано копії квитанцій про оплату послуг зі страхування спірної квартири (а.с.158-163, т.1).

Так, 01 грудня 2011 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, позивач уклала з ПАТ «Астра Банк» іпотечний договір, відповідно до умов якого позивач передала в іпотеку спірну квартиру. Відповідно до п. 1.3 іпотечного договору, заставна вартість спірної квартири встановлена у розмірі 299 540 грн, оцінка предмета іпотеки визначена за згодою сторін.

Відповідно до п.2.15 іпотечного договору, у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань по Кредитному договору, іпотекодержатель має право перевести на себе право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання за кредитним договором або від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, передбаченому розділом V Закону України «Про іпотеку».

Згідно п.5.1. іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадках, якщо на момент настання терміну виконання основного зобов`язання, воно не буде виконано повністю, у випадку порушення графіку погашення суми кредиту (частини кредиту) та/або у разі несплати процентів (частини процентів) відповідно до умов кредитного договору. При цьому, іпотекодержатель має право звернути стягнення на весь предмет іпотеки, за своїм розсудом, та задовольнити за рахунок предмету іпотеки у повному обсязі усі вимоги, передбачені кредитним договором.

Таким чином, сторони передбачили можливість вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання на підставі іпотечного застереження, в тому числі, шляхом продажу іпотекодержателем спірної квартири будь-якій особі на підставі договору купівлі- продажу згідно зі ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Разом з тим, звернення стягнення на предмет іпотеки потребує дотримання процедури, передбаченої 5.2. іпотечного договору. У разі порушення іпотекодавцем зобов`язань за Кредитним договором або за іпотечним договором, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цій вимозі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у строк, що не перевищує 30 робочих днів з моменту отримання вимоги та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога залишається без задоволення, іпотекодержатель має право розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

09 червня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року № 1533, було проведено реєстрацію відступлення прав іпотеки, попереднього іпотекодержателя спірної квартири - ПАТ «Астра Банк» змінено на нового іпотекодержателя - АТ «Дельта Банк».

04 лютого 2020 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Мегаінвест Сервіс» було укладено договір № 2147/К, за умовами якого до ТОВ «Мегаінвест Сервіс» перейшло право вимоги за кредитним договором та іпотечним договором. Додатком № 1 до договору № 2147/К зафіксовано, що за цим договором відступаються права вимоги до позивача за кредитним договором № 14017. Новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому разі не раніше моменту отримання банком у повному обсязі плати за цим договором, набуває наступні права кредитора за основними договорами: права вимагати належного виконання боржником зобов`язань за основним договором щодо сплати боржником грошових коштів у сумах, вказаних у Додатку № 1 до цього договору, та визначених на момент набуття новим кредитором права вимоги, включаючи права вимагати сплати нарахованих і не сплачених на момент набуття права вимоги процентів у розмірах, вказаних у додатку № 1 до цього договору, права вимагати сплати нарахованих і несплачених на момент набуття права вимоги штрафних санкцій, неустойок (штрафів, пені), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань у випадках та на умовах, встановлених основними договорами. Розмір прав вимоги, які переходить до нового кредитора, вказаний у додатку № 1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора відповідно до цього договору у обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги. До нового кредитора не переходить права на нарахування процентів за користування боржниками кредитними коштами та права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржника відповідно до умов основних договорів.

У відповіді вих. № 1533 від 24 листопада 2021 року на запит представника позивача АТ «Дельта Банк» повідомило, що всі наявні у банку документи кредитної справи було передано відповідачу (а.с.102, т.2).

14 лютого 2020 року між ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу квартири, відповідно до умов якого ТОВ «Мегаінвест Сервіс», діючи відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» продав, а ОСОБА_2 придбала квартиру спірну квартиру, яка на праві власності належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01 грудня 2011 року, а право продажу указаної квартири будь якій особі належить ТОВ «Мегаінвест Сервіс» на підставі іпотечного договору, договору відступлення права вимоги № 2147/К. Продавець не менше ніж за 30 днів до укладення цього договору письмово повідомив іпотекодавця, що підтверджується трекінгом № 314. За домовленістю сторін відчуження квартири за цим договором здійснюється за 149 993 грн, оплата здійснюється шляхом безготівкового перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок продавця у строк до 01 січня 2023 року.

Крім того, рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51153002 від 14 лютого 2020 року року, право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 .

Як вбачається з Додатку № 1 до договору № 2147/К від 04 лютого 2020 року до ТОВ «Мегаінвест Сервіс» перейшло право вимоги за кредитним договором в розмірі заборгованості за тілом кредиту у розмірі 169 542,81 грн, заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 479,73 грн, а всього 170 022,54 грн.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що договір купівлі-продажу від 14 лютого 2020 року, укладений між ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем, реєстровий номер 9, вчинено особою, яка не мала на те підстав (повноважень), тобто, вчинено всупереч закону, і як наслідок, право власності позивача на квартиру грубо порушене, а відтак, цей договір має бути визнаний недійсним з підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України, як на тому і наполягає позивач.

Суд зазначив, що оскільки ОСОБА_2 набула права власності на спірну квартиру за договором купівлі-продажу, укладеним з ТОВ «Мегаінвест Сервіс», який не набув права на продаж цього майна та здійснив його відчуження поза волею власника, який не був стороною правочину, що визнається судом недійсним, то зазначена квартира підлягає витребуванню у ОСОБА_2 на користь позивача.

Крім того, судом першої інстанції також було вказано, що зміст укладеного АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Мегаінвест Сервіс» договору № 2147/К від 04 лютого 2020 року про відступлення прав вимоги за кредитним договором свідчить про те, що позивач не мала простроченої заборгованості за кредитним договором. Крім того, позивачем на підтвердження повного та своєчасного виконання її зобов`язань за кредитним договором надано копії платіжних документів про оплату кредиту та процентів за користування кредитом згідно графіку платежів, а також про оплату послуг зі страхування спірної квартири.

Проте, вже через п`ять днів після укладення договору відступлення прав вимоги, ТОВ «Мегаінвест Сервіс» без направлення письмового повідомлення, відчужив спірну квартиру за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 .

При цьому, за час розгляду справи ТОВ «Мегаінвест Сервіс» не надано належних доказів на підтвердження будь-яких порушень позивачем її зобов`язань за кредитним або іпотечним договором, які відповідно до умов іпотечного договору є підставою для виникнення у іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Окрім цього, приватний нотаріус Золотих О.О., посвідчуючи спірний договір купівлі-продажу квартири, який містить посилання на те, що продавець не менше ніж за 30 днів до укладення цього договору письмово повідомив іпотекодавця, не звернув увагу на те, що відповідач 1 набув прав іпотекодержателя лише 04 лютого 2020 року року, а саме по собі відстеження за трекінгом не може свідчити про зміст поштового відправлення та його адресата.

Також, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують надіслання позивачу ТОВ «Мегаінвест Сервіс» письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання.

Представником ТОВ «Мегаінвест Сервіс» як доказ направлення позивачу письмової вимоги долучено до матеріалів справи копію повідомлення АТ «Дельта Банк» про усунення порушення основного зобов`язання та надання копій платіжних документів про сплату страхових внесків АТ «Дельта Банк» від 07 січня 2019 року, яке нібито надсилалося позивачу (а.с.79, т.2).

У листі-відповіді АТ «Дельта Банк» за підписом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» № 1553 від 24.11.2021 на адвокатський запит представника позивача № 03-11/2021 від 11.11.2021 зазначено, що всі документи, що направляються з банку, містять інформацію про вихідний номер та дату, підписуються уповноваженою особою із зазначенням прізвища уповноваженої особи або представником банка за довіреністю чи співробітником банку, який наділений правом на підпис документів згідно довіреності, але із зазначенням прізвища та ініціалів підписанта. Крім того, копія документу не містить вихідного номера, що унеможливлює його пошук серед вихідної кореспонденції (т. 2, а.с. 102).

Разом з тим, повідомлення про усунення порушення основного зобов`язання та надання копій платіжних документів про сплату страхових внесків від 07.01.2019, надане представником ТОВ «Мегаінвест Сервіс», надруковано не на бланку АТ «Дельта Банк» та не містить реєстраційного індексу документа і підпису, який складається з повної назви посади, особистого підпису, ініціалу(-ів) і прізвища особи, яка підписала документ. Тобто, повідомлення підписано невідомою особою, що ставить під сумнів дійсність цього повідомлення.

При цьому, за своїм змістом зазначене повідомлення не є передбаченою іпотечним договором та частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» вимогою іпотекодержателя про усунення порушення основного зобов`язання.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції не визнав зазначене повідомлення АТ «Дельта Банк» від 07.01.2019 належним та допустимим доказом і не взяв його до уваги.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог відповідає з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Матеріалами справи підтверджено, що 01 грудня 2011 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Астра Банк» було укладено кредитний договір №14017, за яким позивач отримала кредит в розмірі 194 700 грн (а.с.9-12, т.1). Відповідно до умов договору, кредит надається на оплату за нерухоме майно - спірну квартиру, за користування кредитом позивач щомісячно сплачує 16,9 % процентів річних, строк користування кредитом - до 01 грудня 2031 року

Частиною першою статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.

Згідно з приписами статей 33,36,37,39 Закону України «Про іпотеку» законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частинами першою та третьою статті 36 Закону «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки пов`язана з дотриманням порядку, визначеного статтею 35 Закону України «Про іпотеку». У разі порушення встановленого вказаною нормою порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності не допускається.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплений у статтях10,18 Закону № 1952-IV та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Підтвердженням надіслання іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення порушень, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року№ 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.

Ненадання іпотекодержателем належного підтвердження виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, унеможливлює встановлення державним реєстратором завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі, й шляхом набуття права власності.

За відсутності документів, необхідних для державної реєстрації права власності на квартиру, така реєстрація вважається проведеною з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у відповідній редакції.

Такі ж висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19).

Наведені норми спрямовані на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому, повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 569/14618/13-ц, провадження № 61-4712св19.

У постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження№ 14-711цс19) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема, не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі. За таких умов предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Мегаінвест Сервіс» як доказ направлення позивачу письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та надання копії платіжних документів про сплату страхових внесків за кредитним договором №14017 від 01 грудня 2011 року та Іпотечним договором від 01 грудня 2011 року долучено до матеріалів справи копію повідомлення АТ «Дельта Банк» про усунення порушення основного зобов`язання та надання копій платіжних документів про сплату страхових внесків АТ «Дельта Банк» від 07 січня 2019 року (а.с.79, т.2).

Разом з тим, у листі-відповіді АТ «Дельта Банк» за підписом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» № 1553 від 24 листопада 2021 року на адвокатський запит представника позивача № 03-11/2021 від 11 листопада 2021 року зазначено, що всі документи, що направляються з банку, містять інформацію про вихідний номер та дату, підписуються уповноваженою особою із зазначенням прізвища уповноваженої особи або представником банка за довіреністю чи співробітником банку, який наділений правом на підпис документів згідно довіреності, але із зазначенням прізвища та ініціалів підписанта. Крім того, копія документу не містить вихідного номера, що унеможливлює його пошук серед вихідної кореспонденції (а.с.102, т.2).

Також суд першої інстанції, доходячи висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 , обґрунтовано врахував, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів не виконання позичальником взятих на себе зобов`язань зі сплати кредитних коштів та по сплаті процентів момент переходу права вимоги від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «Мегаінвест Сервіс».

Посилання відповідача на зазначену суму заборгованості, зазначену додатку до Договору №2147/к від 04 лютого 2020 року в розмірі 170022,54 грн., обґрунтовано відхилено судом, оскільки зазначена сума є розміром кредитних коштів та процентів, які підлягали виплаті в майбутньому тобто до дати закінчення кредитного договору до 01 грудня 2031 року.

Також колегія суддів вважає законим та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача у частині надсилання ОСОБА_1 повідомлення порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», оскільки дане повідомлення належним чином не оформлено, та крім того наданими позивачкою квитанціями ( а.с. 158-163 т.1) спростовуються доводи відповідача про невиконання нею обов`язку в частині страхування іпотечного майна.

Таким чином, доказів належного підтвердження виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, іпотекодержатель не надав.

Таким чином, іпотекодержателем ТОВ «Мегаінвест сервіс» не надано належного підтвердження виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14 лютого 2020 року, укладеного між ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., реєстровий номер 9.

Апеляційний суд також доходить висновку, що підлягають задоволенню вимоги позивача і щодо витребування майна з чужого незаконного володіння виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Цей припис необхідно розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем.

Отже, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права при заявлені вимоги про витребовування майна.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 рокуу справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18).

Великою Палатою Верховного Суду, викладений у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), сформульовано правовий висновок, за змістом якого задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.

Оскільки відповідач ТОВ «Мегаінвест сервіс» не мало права на відчуження спірної квартири на користь ОСОБА_2 й остання вважається такою, що набула права власності на спірну квартиру за договором купівлі-продажу, укладеним з ТОВ «Мегаінвест сервіс», яке не набуло права на продаж цього майна та здійснило його відчуження поза волею власника, який не був стороною правочину, що визнається судом недійсним, то зазначена квартира підлягає витребуванню на користь позивача по справі від ОСОБА_3 .

Крім того, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скраги щодо того, що позивач не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, оскільки матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження здійснення позивачем своїх кредитних зобов`язань.

Крім того, на підтвердження виконання вимог п. 3.4 іпотечного договору позивачем надано копії квитанцій про оплату послуг зі страхування спірної квартири (а.с.158-163, т.1), що також спростовує доводи апелянта в частині недотримання позивачем умов укладеного договору щодо страхування спірної квартири.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест сервіс», подану представником Шеремет Марією Олегівною , залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 19 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови викладено 05 квітня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв