Справа № 530/72/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

03.04.2024 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого -судді Должко С.Р., секретаря Тараненко Т.І., представника позивача ОСОБА_1 за довіреністю Батрак Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Зіньків в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 до Акціонерного товариства "Комерційний Банк "Приватбанк", місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог: Національний банк України, місце знаходження: м. Київ, вул. Інститутська, 9 про визнання неправомірними дій банку щодо списання коштів по неіснуючому кредитному договору,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В Зіньківський районний суд Полтавської області із позовною заявою звернувся ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 до Акціонерного товариства "Комерційний Банк "Приватбанк", місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог: Національний банк України, місце знаходження: м. Київ, вул. Інститутська, 9 про визнання неправомірними дій банку щодо списання коштів по неіснуючому кредитному договору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Зіньківського районного суду Полтавської області дану справу передано на розгляд судді Должко С.Р..

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 26.01.2023 року відкрито провадження в цивільній справі позовного провадження. Сторонам по справі направлено ухвалу про відкриття провадження, відповідачу разом з копіями позовної заяви та доданими до неї документами та судові повістки про час дату та місце судового засідання, отримані відповідачем.

Ухвалою суду від 26.05.2023 року призначено по справі судовий розгляд.

З позову вбачається, що позивач просить суд ухвалити рішення яким визнати дії акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (код 14360570), юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, по списанню коштів заробітної плати з рахунку НОМЕР_5 картки НОМЕР_3, громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: адреса проживання: АДРЕСА_1 - незаконними. Визнати анкету - заяву до договору банку АТ КБ "ПриватБанк" на ім`я Криштопа ОСОБА_3 нікчемною.

26.05.2023 року представником відповідача акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", за довіреністю Озірською В.С. подано відзив на позов, у якому зазначено, що ОСОБА_2 тривалий час є клієнтом АТ КБ "ПриватБанк" та отримує фінансові послуги АТ КБ "ПриватБанк" в тому числі отримав та користується кредитною карткою № НОМЕР_2 та картою для виплат № НОМЕР_3 , що не заперечується сторонами. З метою встановлення/продовження ділових відносин та дотримання вимог законодавства України з питань фінансового моніторингу та внутрішніх процедур банку для проведення належним чином ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта 25.02.2021 року позивач ОСОБА_2 підписав анкету-заяву клієнта - фізичної особи про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, чим засвідчив, що підписанням цього документа на підставі ст.634 ЦК України він приєднується до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк", що розміщені в мережі інтернет за адресою: https://privatbank.ua/terms. Погодив, що він ознайомився з умовами та правилами банківських послуг, і підписавши дану анкету-заяву, підтвердив укладення договору про надання банківських послуг. Із змінами умов і правил надання банківських послуг зобов`язується ознайомлюватися самостійно на офіційному сайті банку. 25.02.2021 року ОСОБА_2 підписав заяву про приєднання до умов та правил надання послуг та паспорт споживчого кредиту, підписанням даного документу сторони погодили істотні умови договору за користування кредитною картою, в тому числі основні умови кредитування (тип кредиту, сума кредитного ліміту, строк кредитування, мету отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту ,тощо), погодили інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовно загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту та погодили наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором, у тому числі щодо права банку нарахувати пеню та застосування підвищеної процентної ставки у разі невиконання зобов`язання, тощо. Підписанням заяви про приєднання до умов та правил надання послуг від 25.01.2021 року ОСОБА_2 ще засвідчив погодження угоди про використання простого електронного підпису, а також умови та правила надання банківських послуг на дату приєднання та підписання їх клієнтом ОСОБА_2 і тарифи. Підписавши вищевказані документи 25.01.2021 року ОСОБА_2 отримав кредитну карту "Універсальна Gold" НОМЕР_7, активував її та почав використовувати. 01.10.2021 року на вищевказану карту було встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 грн., який в подальшому неодноразово збільшувався 01.10.2021року-5000 грн, 05.10.2021 року -17000 грн., 14.01.2022 року -50000 грн.. В подальшому 01.10.2021 оку кредитну картку "Універсальна Gold" НОМЕР_7 було перевипущено на нову № НОМЕР_2,яку ОСОБА_2 активно використовував та здійснював платежі за рахунок встановлено кредитного ліміту ,що підтверджено банківською випискою. Платіжні операції по кредитній карті позивач проводив за рахунок кредитного ліміту, отже використовував кредитні кошти. Останнє повне погашення заборгованості по кредитній карті позичальника було здійснено 24.02.2022 року. Однак з 01.03.2022 року ОСОБА_2 знову почав використовувати кредитні кошти в межах встановленого кредитного ліміту, але погашення заборгованості не здійснював належним чином. У зв`язку з тим, що позивач ОСОБА_2 повністю використав кредитні кошти в межах кредитного ліміту і самостійно не здійснював платежі на погашення заборгованості у розмірі мінімального платежу, зобов`язання з погашення заборгованості належним чином не виконав, тому керуючись ч.2 ст.1071 ЦК України та на підставі п.2.1.1.3.1 Умов та правил надання банківських послуг, що погоджені сторонами у заяві про приєднання до умов та правил надання послуг від 25.02.2021 року, банк був змушений провести договірне списання і здійснити погашення кредитної заборгованості по рахунку карти № НОМЕР_2 за рахунок грошових коштів, розміщених на рахунку дебетової карти клієнта № НОМЕР_4 , що було погоджено між сторонами в договорі. Що стосується вимог позивача стосовно визнання анкети заяви до договору нікчемною, то відповідач зазначив, що ОСОБА_2 тривалий час є клієнтом банку та з 2008 року неодноразово підписував анкети-заяви та актуалізував свої анкетні дані. Враховуючи зазначене відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.131-133).

У судове засідання учасники справи: позивач ОСОБА_2 не з`явився, з`явилася його представник, за довіреністю Батрак Т.А., позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити, представник відповідача акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" не з`явився, належним чином повідомлений , третя особа представник НБУ не з`явився, надіслав до суду письмові пояснення та зазначив про розгляд справи за відсутності представника НБУ.

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_2 за довіреністю Батрак Т.А., яка підтримала позовні вимоги, письмові пояснення третьої особи та дослідивши наявні матеріали справи, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по даний час.

Відповідно до рішення Ради Суддів України від 24 лютого 2022 року № 9 щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні Верховна Рада України 24 лютого 2022 року на позачерговому засіданні запровадила воєнний стан через вторгнення Росії в Україну.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінено територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місце знаходження судів.

Рада суддів України вирішила звернути увагу усіх судів України, що навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану робота судів не може бути припинена, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист.

З урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю - рекомендувати зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов"язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов"язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов"язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об"єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз"яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов"язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов"язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов"язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України, встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов"язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов"язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов"язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов"язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов"язковою для суду.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об"єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України.

Як передбачено нормою ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач по справі ОСОБА_2 являється клієнтом акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", має банківську картку за номером НОМЕР_3 , на яку зараховувалась заробітна плата протягом 2022 року , номер рахунку НОМЕР_5 .

Позивачем надано довідку з місця роботи відділ культури, спорту та інформаційного забезпечення виконавчого комітету Зіньківської міської ради про нараховану заробітну плату, та довідку від 28.12.2022 року № 01-52/04 в тім що ОСОБА_2 , дійсно працював у комунальному закладі «Зіньківський міський будинок культури» виконавчого комітету Зіньківської міської ради з 01.09.2021 по 08.10.2022 року і отримував заробітну плату за вказаний період, та протягом 2022 року вся сума заробітної пати щомісячно перераховувалася на поточний рахунок ОСОБА_2 в AT КБ ПРИВАТБАНК.

ОСОБА_2 крім картки НОМЕР_6 має картку за номером НОМЕР_2 під назвою "Універсальна".

В період з 21.06.2022 року по жовтень 2022 року без жодних повідомлень та письмової згоди позивача з карти № НОМЕР_3 представниками банку АТ КБ "ПриватБанк" списано (вкрадено) кошти в розмірі 8732,29 грн. без погодження та письмового або іншого підтвердження ОСОБА_2

ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" для з"ясування обставин щодо списання коштів з його картки для заробітної плати з банківської картки НОМЕР_3 , на що оператори банку надали пояснення, що списані кошти з картки НОМЕР_3 є не чим іншим, як погашення заборгованості по кредиту по карті "Універсальна" № НОМЕР_2 , інших пояснень отримано не було.

ОСОБА_2 29.11.2022 року надіслав на поштову адресу АТ КБ "ПриватБанк" заяву в якій просив надати належним чином оформлений договір на видачу кредиту на ім`я ОСОБА_2 , в якому напевно чітко прописані умови списання коштів із заробітної плати в рахунок погашення заборгованості по кредиту картки універсальна № НОМЕР_2. На що 02.12.2022 року отримав відповідь де на сторінці 1 абзац 9 вказано, що при оформленні договору ви заповнюєте анкету, в ній міститься пункт про те, що підписавши анкету ви погоджуєтеся з усіма умовами, з якими можна ознайомитися на офіційному сайті Банку з посиланням privatbank.ua/terms/.

18.01.2023 року ОСОБА_2 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 АТ КБ "ПриватБанк" надіслав запит про отримання інформації, хто саме являється власником, засновником, розпорядником сайту privatbank.ua/terms/ на який посилається АТ КБ "ПриватБанк" у відповіді від 02.12.2022 року № 20.1.0.0.0/7-221202/1816.

19.01.2023 року АТ КБ "ПриватБанк" повідомив, що офіційний сайт банку-офіційно зареєстрований за АТ КБ "ПриватБанк" сайт у мережі інтернет ,www. privatbank.ua.

AT КБ ПРИВАТБАНК обґрунтовуючи свої заперечення, посилається на витяги з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам та Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms., як невід`ємних частини, укладених між сторонами договорів.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Умов розумів позивач ознайомився і погодився з ними, підписуючи відповідні заяви, а також те, що вказані документи на момент укладення між сторонами правочинів містили умови, зокрема й щодо права банку здійснювати договірне списання грошових коштів з усіх рахунків ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, роздруківка із сайту належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, а таке на них не зазначено час їх прийняття, затвердження та оприлюднення на сайті. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15.

Позивач ОСОБА_2 не погоджується з такими діями банку та вважає їх неправомірними, внаслідок чого звернувся з позовом до суду.

Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до частини першої статті 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду,а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Умови договору приєднання повинні бути зрозумілі, доведені до відома споживачів, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на положення статей 633,634 ЦК України, суд вважає, що позивач приєднується лише до тих умов, з якими ознайомлений під підпис в день укладення договору.

Конституційний Суд України у своєму рішенні по справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договорів з ОСОБА_2 з AT КБ «ПРИВАТБАНК» дотримувались вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІІ, про повідомлення споживача про умови кредитування та/або надання банківських послуг та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.

Подібні висновки про застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-13Іцс 19) та у постанові Верховного суду від 11 вересня 2019 року справа№ 285/3013/16 (провадження № 61-36001св18).

Позивач ОСОБА_2 звернувшись в суд з позовом, просив визнати дії акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (код 14360570), юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, по списанню коштів заробітної плати з рахунку НОМЕР_5 картки НОМЕР_3, громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: адреса проживання: АДРЕСА_1 - незаконними. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на безпідставність списання банком з його рахунку № НОМЕР_3 коштів на погашення заборгованості на картку за номером НОМЕР_2 під назвою "Універсальна" в період з 21.06.2022 по жовтень 2022 року, оскільки жодних розпоряджень на списання зазначених коштів з рахунку позивач, без погодження із ним та письмового або іншого підтвердження не надавав, загальних умов надання банківських послуг - відкриття та ведення поточних рахунків фізичних осіб, в яких визначено умови про договірне списання, не підписував. Представником відповідача не надано суду доказів того, що ОСОБА_2 - позивач, отримуючи банківську картку за номером НОМЕР_3 та підписуючи відповідний договір чи анкету заявку до договору із відповідачем, обслуговування даної картки надав будьяку згоду на будь яке списання коштів із його банківської картки без його згоди.

Отже, виходячи з викладеного вище, суд погоджується з доводами представника позивача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_4 , що грошові кошти, які знаходились на рахунку НОМЕР_3 належали ОСОБА_2 на праві приватної власності, саме як фізичної особи.

Згідно ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст.76, ч. 1,2 ст.77, ч. 1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Що стосується позовних вимог в частині визнання анкети заяви до договору банку АТ КБ "ПриватБанк" на ім`я ОСОБА_2 нікчемною, то суд виходить з наступного:

У своїй позовній заяві позивач не зазначає, яку саме анкету заяву до договору банку АТ КБ "ПриватБанк", від якого числа, визнати нікчемною.

25.02.2021 року ОСОБА_2 поставив підпис в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Вказана Анкета-заява містить застереження про те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є договором приєднання (стаття 634 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також, якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Згідно частини першої статті 626, частини першої статті 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 та п. 6 абз. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору; договір якщо інше не передбачено законом, повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Таким чином, розмір кредиту, як предмет договору, визначений як ст. 1054 ЦК України так і ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є обов`язковою, а тому істотною умовою кредитного договору.

Отже, виходячи з аналізу наведених правових норм слід дійти висновку, що у разі досягнення між сторонами згоди на укладення кредитного договору у заяві про приєднання до запропонованих банком Умов та Правил має бути зазначено вид та умови кредитування, розмір узгодженого сторонами кредиту (кредитна лінія, кредитний ліміт), що є істотними умовами кредитного договору.

Відповідач стверджує, що ОСОБА_2 тривалий час є клієнтом АТ КБ "ПриватБанк" та з 2008 року неодноразово підписував анкети заяви та актуалізував свої анкетні дані, отримав та користується кредитною карткою НОМЕР_2 та картою для виплат № НОМЕР_3 . 01.10.2021 року на кредитну карту НОМЕР_2 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 грн., який в подальшому неодноразово збільшувався 01.10.2021року-5000 грн., 05.10.2021 року -17000 грн., 14.01.2022 року -50000 грн.. В подальшому 01.10.2021 року кредитну картку "Універсальна Gold" НОМЕР_7 було перевипущено на нову № НОМЕР_2, яку ОСОБА_2 активно використовував та здійснював платежі за рахунок встановлено кредитного ліміту, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування (а.с.151).

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення, посилався на те, що ОСОБА_2 підписав анкету-заяву використовував кредитні кошти в межах кредитного ліміту. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяги з Умов та Правил розумів Позивач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву від 25.02.2021 року. Адже як було встановлено в судовому засіданні, відповідач не надав доказів, яким чином було повідомлено позивача про Умови та Правила надання кредиту. Так як при досліджені матеріалів справи було встановлено, що підписувати угоди мають тільки працівники АТ КБ "ПриватБанк", які знаходяться в м. Київ та м. Дніпро та мають відповідні ліцензії та ніяк працівники філії АТ КБ "ПриватБанк", яка знаходиться в м. Зіньків та не мають відповідних ліцензій.

В матеріалах справи також відсутні докази, що працівники АТ КБ "ПриватБанк" погодили анкету-заявку ОСОБА_2 на отримання ним кредитних коштів, та в якій сумі і згідно яких рішень представників АТ КБ "ПриватБанк" було збільшено кредитні ліміти позивачу і на основі яких документів.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликало сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії", заява N 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підтримує принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія Греко-Католицької Церкви в м. Люпені та інші проти Румунії", заява N 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначив, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І розгляд справи у судах виникає саме у тому, щоб викликати такі інтерпретаційні сумніви з урахуванням змін у повсюдній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі "Кантоні проти Франції", заява N 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі "Вєренцов проти України", заява N 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі "SW проти Сполученого Королівства", заява N 20166/92, § 36).

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, §47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питань щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду зазначає про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норми права у подібних відносинах.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено в статті 8 Конституції України .

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Відповідно до частини першої статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольового волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних законів цивільного законодавства, що передбачено в пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено в пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Такі дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторінку договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має обгрунтовуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року N 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон N 1023-XII ) та банком.

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону N 1023-ХІІ споживач - фізична особа, яка купує, замовляє, використовує або має намірити прибути чи замовити продукцію для особистих потреб, використаних не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманного працівника.

У пункті 19 Постанови Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи захисту інтересів споживачів", прийнятої 9 квітня 1985 року N 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних відносин, як односторонні типи контрактів, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного роз`яснення положення другої рецензії преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року N 543/96-В "Про відповідальність за неплатне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі. № 1-12/2013 Слід, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому принципу захисту у відповідних правовідносинах, викликає дію рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних заходів цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у порядку заявки про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, пакет Умови та надання банківських послуг це значний за обсягом документ, який містить усі аспекти надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки до розуміння цих правил, тим більш співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладанні договору з ОСОБА_2 . АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимоги, передбачені частиною другою статтею 11 Закону N 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем на тих же умовах, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до ч.І ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , 25.02.2021 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій просив відкрити поточний рахунок/картку у гривні (а.с.134), в результаті чого був відкритий картковий рахунок та видана картка, позивач актуалізував свої анкетні дані, а також активно користувався кредитними грошовими коштами, в межах встановленого кредитного ліміту, що знаходилися на картці, що підтверджується випискою за договором (а.с.152-160), тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 ставив свій підпис в анкеті заяві, а тому сторони досягли згоди з усіх істотних умов, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи позивач не заявляв. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права свободи людини і громадянина захищаються судом.Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 статті 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та керуючись Конституцією України, ст. ст. 207,215,230,517,526,628,638, 1048,1054,1055 ЦК України, ст.ст. 1,2,4,7, 8,12,13,19, 30, 81, 210, 258-259, 263-268,354 ЦПК України, ЗУ "Про судовий збір", суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 до Акціонерного товариства "Комерційний Банк "Приватбанк", місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог: Національний банк України, місце знаходження: м. Київ, вул. Інститутська, 9 про визнання неправомірними дій банку щодо списання коштів по неіснуючому кредитному договору- задоволити частково.

Визнати дії акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (код 14360570), юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д , по списанню коштів заробітної плати з рахунку НОМЕР_5 картки НОМЕР_3, громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: адреса проживання: АДРЕСА_1 - незаконними.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за на слідками апеляційного перегляду.

Написано власноручно.

Повний текст рішення и виготовлено 11.04.2024 року.

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області С.Р. Должко