Провадження № 2/161/58/24
У Х В А Л А

27 лютого 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Дмитроци Б.М.,

з участю представника позивача М`яловіцького В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна.

Ухвалою суду від 21.08.2023 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Згідно протокольної ухвали від 27.09.2023 року до участі у справі залучено відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції як правонаступника відповідача Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Також до участі у справі ухвалою суду від 27.09.2023 року в якості третьої особи залучено АТ «ОТП Банк».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у заяві.

Представник відповідача подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених у відзиві

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився по невідомій суд причині, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Судом з`ясовано, що ОСОБА_1 була боржником у виконавчому провадженні №30730130 і в межах даного провадження було накладено арешт на все нерухоме майно позивача.

Із наведеного слідує, що вищевказане обтяження (арешт майна) накладено державним виконавцем у рамках виконавчого провадження, здійснення якого відбувалося з приводу виконання судового рішення (а.с. 10).

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить зняти арешт з нерухомого майна, вказуючи, що постановою господарського суду Волинської області від 30.05.2011 року ОСОБА_1 , як фізичну особу-підприємця, було визнано банкрутом, а ухвалою господарського суду від 27.07.2015 року ліквідовано суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (а.с. 14-19).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Водночас, згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачем в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Із врахуванням того, що позивач була боржником у виконавчому провадженні, тому у даному випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок сформульовано Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18, а саме: боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України. (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства).

Верховний Суд у постанові від 19 січня 2022 року у справі№577/4541/20 зауважив, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розд. VII ЦПК України.

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 , яка являлася боржником у виконавчому провадженні, то дана справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

У відповідності до вимог п. 1ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що провадження у справі слід закрити.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений 01 березня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк