УХВАЛА

11 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 2/523/1024/12

провадження № 61-4261ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у складі судді Болдирєвої У. М., від 18 грудня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Лопатіної М. Ю., Городничої В. С., Петешенкової М. Ю., від 14 лютого 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Склярова Дмитра Володимировича при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/523/1024/12, виданого 28 грудня 2021 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області,

стягувач у виконавчому провадженні, - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність головного державного виконавця Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Склярова Д. В., в якій просив:

- визнати протиправною та незаконною бездіяльність державного виконавця щодо зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_2;

- визнати протиправною та незаконною постанову державного виконавця від 10 серпня 2022 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, винесену у зазначеному виконавчому провадженні та скасувати її.

Скарга мотивована тим, що на виконанні Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходиться судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей на підставі виконавчого листа № 2/523/1024/12, виданого 28 грудня 2021 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області. З огляду на вимоги пункту 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», заявник вважає, що державний виконавець допускає бездіяльність, оскільки вчинення виконавчих дій мало бути зупинено, бо стягувач ОСОБА_2 є громадянкою держави-агресора - російської федерації, куди переїхала на постійне проживання. Про зазначені обставини він повідомив державного виконавця заявою від 14 листопада 2023 року, до якої додав необхідні докази громадянства стягувача. Крім того, не вирішивши питання щодо зупинення вчинення виконавчих дій, державний виконавець 10 серпня 2022 року виніс постанову про встановлення тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року, залишеною без зміни постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

20 березня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року (повний текст складено 16 лютого 2024 року) у цивільній справі № 2/523/1024/12.

За змістом частини першої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження)вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, оскільки вказаний строк пропущений з поважних причин.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на зібрані у справі докази того, що стягувач ОСОБА_2 є громадянкою російської федерації, де зареєстрована і проживає, а тому є підстави для визнання бездіяльності державного виконавця протиправною та незаконною щодо відмови у зупиненні виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 на підставі пункту 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» та для визнання протиправною та незаконною постанови державного виконавця від 10 серпня 2022 року про встановлення його тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції також при оскарженні постанови апеляційного суду, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду відповідної ухвали суду першої інстанції.

Ухвала суду за результатами розгляду скарги на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Судами встановлено, що в провадженні Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходиться відкрите 02 лютого 2022 року виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання рішення Київського районного суду м. Донецька від 06 березня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей на підставі виконавчого листа № 2/523/1024/12, виданого 28 грудня 2021 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

Зі змісту постанови головного державного виконавця Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Склярова Д. В. від 10 серпня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилась станом на 31 липня 2022 року в сумі 450 369,50 грн.

Згідно розрахунку, виконаного головним державним виконавцем Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ашумовим Т. Е. 07 вересня 2023 року, заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 за виконавчим листом 2/523/1024/12, 6/185/780/21, виданим 28 грудня 2021 року, за період з 09 лютого 2012 року по 31 серпня 2023 року складає 528 337,46 грн.

Матеріали справи містять копію паспорта громадянина України, серії НОМЕР_1 , виданого 23 лютого 2006 року Авдіївським МВ УМВС України в Донецькій області на ім`я ОСОБА_2 .

Згідно листа Державної міграційної служби України, паспорт громадянина України, серії НОМЕР_1 є діючим. Інформація про недійсність вказаного паспорта у встановленому законодавством порядку до територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС не надходила.

Крім того суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 має поточний рахунок у Першому Українському міжнародному банку для зарахування коштів у національній валюті України.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що обов`язковість судового рішення належить до основних засад судочинства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (пункт 1 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про громадянство України», громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Згідно з статтею 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Відповідно до пунктів першого, третього, шостого та сьомого статті 2 Закону України «Про громадянство України» законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України; неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; рівності перед законом громадян України незалежно від підстав, порядку і моменту набуття ними громадянства України; збереження громадянства України незалежно від місця проживання громадянина України.

24 лютого 2022 року в Україні запроваджено режим воєнного стану.

Згідно з пунктом 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, зупиняється вчинення виконавчих дій, забороняється заміна стягувачів у виконавчих діях, стягувачами за якими є російська федерація або такі особи: громадяни російської федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства російської федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства, відмінного від законодавства України, серед кінцевих бенефіціарних власників, членів або учасників (акціонерів) яких є російська федерація, громадянин російської федерації або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства російської федерації.

Зазначене обмеження не застосовується до громадян російської федерації, які проживають на території України на законних підставах, та юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до закону України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером) яких є виключно громадяни російської федерації, які проживають на території України на законних підставах, або виключно громадяни України та громадяни російської федерації, які проживають на території України на законних підставах.

За змістом статей 18, 19 Закону України «Про громадянство України» датою припинення або втрати громадянства України у випадках, передбачених цими статтями, є дата видання відповідного Указу Президента України.

Встановивши, що стягувач ОСОБА_2 є громадянкою України, відомості про припинення або втрату громадянства якої у встановленому законом порядку відсутні; боржник має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, а постанова державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України прийнята відповідно до вимог закону і в межах повноважень, наданих виконавцю, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Верховний Суд також звертає увагу, що у розглядуваній справі виконавче провадження здійснюється з приводу виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Згідно із частиною першою статті 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

ОСОБА_1 не позбавлений права надати виконавцю докази добровільної сплати аліментів на утримання своїх дітей.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.

Оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права при розгляді скарги ОСОБА_1 є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 388, 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року та постанови Дніпровського апеляційного суду

від 14 лютого 2024 року у справі № 2/523/1024/12.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року у справі № 2/523/1024/12.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

О. М. Осіян

Є. В. Синельников