Справа № 761/8100/22
Провадження № 4-с/761/57/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді: Романишеної І.П.,

за участі секретаря: Решти Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовичем, заінтересовані особи: ДУ «Територіальне медичне об`єднання» Міністерство внутрішніх справ України по місту Києву», ГУ Державної казначейської служби України, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з даною скаргою, згідно вимог якої просила суд визнати у виконавчому провадженні АСВП: НОМЕР_2 протиправну бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського О.В., яка полягає у невиконанні вимог частини другої, третьої ст.13, пунктів першого, третього частини другої ст.18, частини другої ст. 48, частини першої ст. 75 Закону № 1404-VIII, пункту першого, другого, восьмого Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень щодо виявлення коштів, майна боржника, накладання арешту на таке майно (кошти) не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, направлення платіжної інструкції на примусове списання коштів з рахунків боржника у банківських установах, накладання на боржника - юридичну особу штрафу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; зобов`язати державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського О.В. виконати вимоги частини другої, третьої ст.13, пунктів першого, третього частини другої ст.18,частини другої ст. 48, частини першої ст. 75 Закону№ 1404-VIII, пункту першого, другого, восьмого Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень щодо виявлення коштів, майна боржника, накладання арешту на таке майно (кошти) не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, направлення платіжної інструкції на примусове списання коштів з рахунків боржника у банківських установах, накладання на боржника - юридичну особу штрафу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; зробити розподіл судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу за розгляд скарги в суді в розмірі 3 000,00 грн.

Ухвалою суду від 11.12.2023 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовичем, заінтересовані особи: ДУ «Територіальне медичне об`єднання» Міністерство внутрішніх справ України по місту Києву», ГУ Державної казначейської служби України було прийнято до розгляду.

09.01.2024 року на адресу суду від представника скаржника надійшла заява про закриття провадження за скаргою внаслідок задоволення вимог скарги після її пред`явлення, відповідно до вимог якої представник скаржника просив суд закрити провадження за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовичем, заінтересовані особи: ДУ «Територіальне медичне об`єднання» Міністерство внутрішніх справ України по місту Києву», ГУ Державної казначейської служби України у виконавчому провадженні №НОМЕР_2, унаслідок фактичного задоволення вимог державним виконавцем після її пред`явлення та зробити розподіл судових витрат правничої допомоги за розгляд скарги в суді в розмірі 3 000,00 грн.

Заява обгрунтована тим, що після відкриття провадження за скаргою, 25 грудня 2023 року, державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби в м.Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Ліщинським Олексієм Валерійовичем ухвалено постанову про накладання арешту на транспортні засоби боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 5960,91 гривня (UAH), про що стало відомо 28 грудня 2023 року. Тобто, вимоги скарги про зобов`язання державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського О.В. виконати вимоги частини другої, третьої ст.13, пунктів першого, третього частини другої ст.18 Закону № 1404-VIII вже фактично задоволені добровільним виконанням, вчиненням дій державним виконавцем та накладанням ним арешту на наявне майно боржника.

Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлялись про дату, час і місце судового засідання у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви представника скаржника за наступних підстав.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони у справі на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами щодо предмета спору (частина 3 статті 13 ЦПК України), а суд на засадах змагальності сторін, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, може лише сприяти учасникам судового процесу в реалізації таких прав, ураховуючи при цьому засади (принципи) верховенства права, рівності учасників процесу перед законом та судом.

Згідно до частин 1 та 2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 7 лютого 2014 року, у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Оскільки, чинним законодавством не передбачено закриття провадження з розгляду скарги, поданої в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Тому при вирішенні питання щодо закриття провадження скарги на дії державного виконавця суд керується положеннями ЦПК України, якими врегульовано порядок закриття провадження із розгляду позову.

Дослідивши заяву про закриття провадження у справі за скаргою, суд приходить до висновку про необхідність її задоволення та закриття провадження у справі, оскільки скаржник, відповідно до положень ст. ст. 49, 255 ЦПК України відмовилася від вимог скарги, підстави для неприйняття такої відмови судом не встановлені і відмова не суперечить вимогам чинного законодавства і не порушує права сторін.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі за вищевказаною скаргою, в зв`язку з відмовою скаржника від вимог скарги.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Частиною 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Таким чином, судом встановлено, що скаржник не підтримує вимоги скарги унаслідок їх фактичного задоволення державним виконавцем після її пред`явлення, що слугує підставою для закриття провадження та розподілу судових витрат.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до п.4 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі по тексту- Закону № 5076-VI), договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (ч. 3 ст. 27 Закону № 5076-VI).

Згідно з ч.ч. 1,5 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

В матеріалах цивільної справи міститься договір про надання правової правничої допомоги від 23.06.2021 року, який укладено між адвокатом Шиліним В. та скаржником, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

У пункті 8 договору сторонами узгодили, що гонорар адвоката за цим договором визначається у додаткових угодах до договору.

Відповідно до додатку № 11/23 від 17.11.2023 року до договору б/н від 23.06.2021 року, сторони узгодили розмір фіксованого гонорару в сумі 3000,00 грн. за надання професійної правничої допомоги, представлення інтересів клієнта в Шевченківському районному суді м.Києва щодо подання та розгляду даної скарги.

Проаналізувавши умови зазначеного договору, суд дійшов до висновку, що передбачена винагорода адвоката у сумі 3 000 грн., є фіксованим розміром.

Також, на підтвердження наданих послуг, скаржником надано акт приймання наданих послуг від 18.12.2023 року за договором б/н від 23.06.2021 року, додатком № 11/23 від 17.11.2023 року.

Згідно з ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року в справ №922/1964/21 зроблено висновок, що: «суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України). Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару)».

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц, міститься висновок про те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Суб`єкт оскарження, в даному випадку державний виконавець не скористався своїм право на подання заяви про зменшення витрат на правову допомогу та не заперечував щодо співмірності витрат на правову допомогу.

Поряд з вказаним необхідно наголосити увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Вказане висловлено у постановах Верховного Суду від 26.01.2022р. справа №127/1415/20, від 03.08.2022р. справа №569/1159/20, від 04.08.2022р. справа №761/20215/19.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.1, 3 ст.89 ЦПК України).

Враховуючи надані стороною скаржника документи, які в повній мірі підтверджують факт надання скаржнику послуг з правової допомоги під час розгляду цивільної справи, вищезазначені висновки Верховного Суду, а також ненадання Шевченківським відділом державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) належних та допустимих доказів, в тому числі конкретних доводів, які б свідчили про необґрунтованість та неспівмірність витрат на правничу допомогу, які понесені скаржником, суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь скаржника судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 89, 137, 141, 206, 255, 260, 261, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву про закриття провадження за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовичем, заінтересовані особи: ДУ «Територіальне медичне об`єднання» Міністерство внутрішніх справ України по місту Києву», ГУ Державної казначейської служби України та розподіл судових витрат, - задовольнити.

Провадження по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовичем, заінтересовані особи: ДУ «Територіальне медичне об`єднання» Міністерство внутрішніх справ України по місту Києву», ГУ Державної казначейської служби України, - закрити.

Стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (м.Київ, вул.Саксаганського, буд.110, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000, 00 грн.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ І.П.РОМАНИШЕНА