Справа №938/892/23
Провадження № 2/938/45/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Чекан Н.М.

з участю секретаря судового засідання Івасюк Г.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання як дитини, яка продовжує навчання, в розмірі від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви до суду і до припинення навчання.

Підставою звернення до суду з даним позовом є те, що батьки позивача одружилися 08.01.2005 року, вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Цього року позивач вступила на навчання до Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника та навчається на першому курсі денної бюджетної форми навчання 1-го курсу освітнього рівня бакалавр на педагогічному факультеті, проживає в гуртожитку, харчується за власні кошти, купує книги та навчальне приладдя. Всі витрати на навчання та утримання несе позивач, підзаробляючи, а також її мати, але цих коштів не вистачає. З відповідачем не спілкується, батьки вже багато років не проживають разом. Добровільно батько не хоче допомагати. Зі слів його матері він вважає, що аліменти він повинен платити лише на підставі рішення суду. Доки позивач була неповнолітня, то батько платив аліменти саме на підставі рішення суду. Відповідач працює за кордоном.

Ухвалою суду від 13.11.2023 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 37), подала до суду заяву про розгляд справи без її участі ( а.с.42-43), а також клопотання про не заперечення щодо заочного розгляду справи (а.с. 10).

Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлений належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади України (а.с. 44), відзиву не подав.

Судові повістки на 13.12.2023 року, 23.01.2024 року, 27.02.2024 року, копія позовної заяви з додатками, копія ухвали від 13.11.2023 року повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.21 24, 31 34, 39 41).

Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У ч. 2 ст. 247 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У ч. 1 ст. 280 ЦПК України закріплено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

У ст. 281 ЦПК України передбачено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Ухвалою суду від 27.02.2024 року постановлено проведення заочного розгляду цієї справи.

Суд, оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для вирішення спору та приходить до висновку про таке.

Відповідно до ст. 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (ч. 3 ст.3 Закону України «Про освіту»).

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст.198 СК України).

Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст. 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Вказане судам також роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Відповідно до положень ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст.ст. 187,189-192і194-197цього Кодексу.

При цьому, як зазначено в правовому висновку Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року в справі №382/1093/16-ц (провадження №61-12568св18), положеннями ст. 201 СК України не передбачено застосування вимог ст. 182 для визначення мінімального граничного розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Зазначене у ст.200 СК України відсилання до норми статті 182 цього Кодексу стосується лише врахування судом тих обставин, які мають істотне значення та впливають на розмір аліментів (частина перша статті 182 СК України).

Судом встановлено, що батьками позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що виконкомом Зеленської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області 01.11.2005 року складено актовий запис №11 (а.с.5).

Батьки позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрували шлюб 08.01.2005 року, про що складено актовий запис №1 виконкомом Зеленської сільської ради Верховинського району (а.с. 8).

Позивач ОСОБА_1 навчається на педагогічному факультеті спеціальності 013 Початкова освіта (освітня програма «Початкова освіта») 1-го курсу освітнього рівня «Бакалавр» денної бюджетної форми навчання, передбачуваний термін закінчення навчання 30.06.2027 року, що стверджується довідкою Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника від 06.09.2023 року №06/04-05-669 (а.с.7).

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Таким чином позивачем доведено, що вона є дочкою відповідача, набула повноліття та не досягла віку 23 років, продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням.

У постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 346/103/17 суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання.

Таким чином суд приходить до переконання, що оскільки утримання повнолітнього дочки, яка продовжує навчання, є обов`язком батьків, а відповідач добровільно не надає в достатній мірі матеріальну допомогу, хоча може її надавати, то позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, яка досягла повноліття і продовжує навчання підлягає до задоволення частково..

Визначаючи розмір аліментів, судом враховується матеріальне становище позивача, те що вона непрацевлаштована та не має стабільний доходу, вартість її проживання за місцем знаходження навчального закладу, працездатний вік відповідача, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі даної позовної заяви і до закінчення навчавння навчання , але не більше як до досягнення нею 23 років.

Саме такий розмір аліментів, на думку суду, є обґрунтованим та справедливим, оскільки враховує майнове становище сторін по справі та відповідає вимогам закону й інтересам повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

У частині позовних вимог щодо стягнення аліментів в розмірі, який не може бути меншим 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму, слід відмовити з таких підстав.

Як уже зазначалося судом, згідно положень ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192і194-197цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Однак, як зазначено в правовому висновку Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року у справі №382/1093/16-ц (провадження №61-12568св18), положеннями ст.201 СК України не передбачено застосування вимог ст. 182 для визначення мінімального граничного розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Зазначене у ст. 200 СК України відсилання до норми ст. 182 цього Кодексу стосується лише врахування судом тих обставин, які мають істотне значення та впливають на розмір аліментів (частина перша ст.182 СК України).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Оскільки позивач звернулася до суду з позовними вимогами 08.11.2023 року, тому з 09.11.2023 року слід присудити стягнення аліментів і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. В ст. 430 ЦПК України закріплено, що суд допускає негайне виконання рішень у справі про стягнення аліментів у межах суми платежів за 1 місяць.

Враховуючи вищезазначені вимоги законодавства, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення у межах суми платежів за 1 місяць.

У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч.1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відтак, з відповідача підлягають стягненню на користь держави 1073,60 гривень судового збору.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач у позовній заяві просила стягнути з відповідача на її користь сплачений витрати на правничу допомогу.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем до метріалів справ долучено акт виконаних робіт (послуг) від 02.11.2023 року про надання позивачу адвокатом Рашковською Л.О. правової допомоги за такі правничі послуги: консультація щодо стягнення аліментів 30 хвилин, складання позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що навчається 1 година, всього 1 година 30 хвилин, загальна вартість наданих послуг становить 1 000 гривень та квитанцію від 02.11.2023 року про оплату 1000 гривень за правову допомогу ОСОБА_5 (а.с. 12, 13).

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягнення витрати на правничу професійну допомогу адвоката в розмірі 1000 гривень.

Керуючись ст. ст. 12,13,81,82, 141, 258,259,279, 263-265,268 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов задоволити частково.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на її утримання, як повнолітньої дитини, що продовжує навчання, в розмірі 1/5 (однієї п`ятої) від заробітку (доходу) платника аліментів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнення аліментів розпочати з 09.11.2023 року і проводити до закінчення ОСОБА_1 навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок (однієї тисячі сімдесяти трьох гривень шітдесяти копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу (правову) допомогу адвоката у розмірі 1000 гривень 00 копійок (однієї тисячі гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Наталія ЧЕКАН