Справа № 229/2835/24
Провадження № 2/229/1262/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Дубовика Р.Є., за участю секретаря судового засідання Жаріної Ю.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Бахмутської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно у зв`язку із втратою правовстановлюючого документу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Бахмутської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно у зв`язку із втратою правовстановлюючого документу, в якій вказала, що вона є власником 1/2 частини будинку з господарськими спорудами за АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 16.12.1989 року, та власником 1/2 частини будинку за АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.05.2002 року, отримавши її у спадок після смерті чоловіка - ОСОБА_2 . Таким чином, вона є власником всього будинку житловою площею 56,4 кв.м. з усіма господарськими спорудами за вказаною адресою. У вказаному будинку вона проживала з моменту отримання його у власність. Вказує, що оригінали свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 16.12.1989 року на 1/2 частину будинку, та оригінал свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.05.2002 року на 1/2 частину будинку, залишилися в її помешканні у місті Бахмут Донецької області, звідки вона виїхала у зв`язку із збройною агресію рф. У зв`язку з тим, що оригінали свідоцтва про право власності на будинок та право на спадщину за заповітом були втрачені разом з будинком, вона позбавлена можливості вчиняти будь-які дії з будинком, зокрема, і отримати компенсацію за зруйноване (пошкоджене) майно. Отримати дублікати документів не представляється можливим у зв`язку з тим, що місто Бахмут знаходяться в зоні активних бойових дій та відповідно до «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», затв. наказом Мінреінтеграції від 05.02.2024 року № ЗО, перебуває в тимчасовій окупації, а документи Першої бахмутської державної нотаріальної контори до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались та не були вивезені з адреси розташування контори у зв`язку з веденням активних бойових дій на території Донецької області. Доступ до спадкових справ, що перебували в провадженні Першої бахмутської державної нотаріальної контори, відсутній. У зв`язку із втратою правовстановлюючих документів та відсутністю можливості поновити їх в інший спосіб, вона позбавлена можливості вільно розпоряджатися своїм майном і вирішити зазначене питання в позасудовому порядку. Вказані обставини змушують позивача звернутись до суду з цим позовом.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, надала суду заяву, згідно якої просила проводити судове засідання без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача - Бахмутської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області, який про дату, час і місце підготовчого судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути у відсутність їх представника, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою, в якій зазначив про визнання позовних вимог, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст. 4 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 23.08.1983 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 . (а.с.14)

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по 1/2 частині сумісного майна, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1 , з надвірними будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці розміром 495,0 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим 16.12.1989 року старшим державним нотаріусом Першої артемівської державної нотаріальної контори Букрей Г.П., зареєстрованим в реєстрі за №3823 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.13).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 24.05.2002 року державним нотаріусом Першої артемівської державної нотаріальної контори Букрей Г.П., номер в реєстрі №1-2405, ОСОБА_1 отримала у власність після смерті ОСОБА_2 належне йому за життя майно, а саме: 1/2 частину житлового будинку з будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 на земельній ділянці розміром 495,0 кв.м. (а.с.12).

На запит суду КП «Бахмутське БТІ» листом від 24.05.2024 року повідомило, що за обліковими даними КП «Бахмутське БТІ» станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право власності на житло, посвідченого Першою Артемівською ДНК за реєстром № 3823 від 16.12.1989, про що зроблено запис в реєстраційній книзі № 52-99-962, дата реєстрації - 21.12.1989 року 1/2 частина; згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Першою Артемівською ДНК за реєстром № 1-2405 від 24.05.2002, про що зроблено запис в реєстраційній книзі № 52-99-962, дата реєстрації - 31.05.2002 року 1/2 частина (а.с.31).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, шляхом визнання прав.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З аналізу вказаної статті вбачається, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права). Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпоряджання таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа, позивачем у позові про визнання права власності - особа, яка вже є власником.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 10 травня 2017 року у справі № 910/13348/15.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вказує позивач, у зв`язку з тим, що оригінали свідоцтва про право власності на будинок та про право на спадщину за заповітом були втрачені разом з будинком через початок бойових дій на території Бахмутської міської територіальної громади, на даний час вона позбавлена можливості вчиняти будь-які дії з належним їй будинком, зокрема, і отримати компенсацію за зруйноване (пошкоджене) майно, у зв`язку з чим вона змушена звертатися до суду на підставі ст. 392 ЦК України.

Законність володіння, користування і розпорядження житловим будинком з будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на земельній ділянці розміром 495,0 кв.м, та належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 16.12.1989 року старшим державним нотаріусом Першої артемівської державної нотаріальної контори Букрей Г.П., зареєстрованого в реєстрі за №3823, та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 24.05.2002 року державним нотаріусом Першої артемівської державної нотаріальної контори Букрей Г.П., номер в реєстрі №1-2405, ніким і ніколи не заперечувались, підтверджуються матеріалами справи, тому суд приходить до переконання, що вимоги ОСОБА_1 до Бахмутської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно у зв`язку із втратою правовстановлюючого документу, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 76, 78, 89, 200, 206, 235, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на житловий будинок загальною площею 56, 40 кв.м., житловою площею 49, 40 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на земельній ділянці розміром 495,0 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Cуддя Р.Є. Дубовик