Справа №297/601/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді ФЕЙІРА О. О., при секретарі судового засідання Іванчовій І.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом адвоката Таргонія Вадима Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди завданої смертю,-

встановив:

Адвокат Таргоній Вадим Миколайович в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернувся в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди завданої смертю в сумі 300 000 грн..

Позовні вимоги мотивовано тим, що 11 червня 2021 року поїзд сполученням Лавочне-Ужгород №2177 на 7 пікеті рухаючись по першій головній колії здійснив наїзд на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є матір`ю позивачів, внаслідок чого вона померла на місці події. Вказані обставини були встановлені в ході досудового розслідування кримінального провадження. А тому, у зв`язку зі смертю матері, позивачам було завдано моральну шкоду. Смерть матері є для позивачів невідворотною та непоправною втратою, що спричинило їм біль та глибокі страждання та зміни в психоемоційному стані. Передчасна смерть матері стала різкою психотравматичною подією для них. Позивачі втратили рідну, близьку їм людину, змінено їх сімейне коло, сталий життєвий устрій та коло спілкування. А тому, враховуючи глибину моральних страждань, моральну шкоду вони оцінюють в 150 000 грн. для кожого .

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також їх представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, однак останій подав до суду клопотання, згідно якого просив справу розглянути без його участі та участі позивачів, позовні вимоги підтримує повністю (а.с. 65).

Представник відповідача АТ "Українська залізниця" - Борисова Г.Й. в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду клопотання, згідно яких просила судове засідання повести без її участі (а.с. 76-77, 85).

Разом з тим, 29 лютого 2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача АТ "Українська залізниця" - Борисової Г.Й. згідно якого, відповідач заперечує проти позовних вимог, оскільки 11.06.2021 о 01 год. 47 хв. при слідуванні поїзда №2177 локомотив ВЛ-11 №121 по перегону Батьово-Есень непарній головній колії на 1734 км пікет 5 зі швидкістю 40 км/год машиніст поїзда ОСОБА_5 побачивши сторонню людину на колії, оразу почав подавати звуковий сигнал великої гучності та застосував екстрене гальмування. Дана особа на звукові сигнали не реагувала, внаслідок чого наїзд на людину не вдалося попередити. По прибуттю швидкої медичної допомоги лікарі, оглянувши потерпілу особу, констатували смерть. Смертельно травмованою сторонньою особою була ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Причиною даного випадку стало порушення потерпілою п. 2.6. «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України». Вини працівників регіональної філії «Львівська залізниця» у даному випадку немає. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000221 від 11.06.2021 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 276 КК України, закрито на підставі п. 2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2. ст. 276 КК України. Причиною травмування громадянки ОСОБА_3 є її перебування у нетверезому стані, та порушення нею Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства Транспорту України №54 від 19.02.1998. Разом з тим, оцінюючи моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн., в позовнй заяві не вказано розрахунок цієї суми, обґрунтування саме такого розміру відшкодування та відсутні докази, якими підтверджується завдана шкода. Так, з матеріалів справи факт заподіяння моральної шкоди не можна вважати доведеним, а розмір моральної шкоди не можна вважати обґрунтованим. Просила в задоволенні позову відмовити (а.с. 52-58).

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Як встановлено з матеріалів справи, мати позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 19 серпня 2021 року (а.с. 9, 11-13, 15, 16).

Згідно довідки про причину смерті №144 від 14 червня 2021 року, причиною смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , була відкрита черепно-мозкова травма з переломом кісток склепіння та основи черепа (а.с. 10).

Так, 11 червня 2021 року близько 01:47 год. поїзд сполученням Лавочне-Ужгород №2177 на 7 пікеті (смт. Батьово, вул. Бакошський міст), рухаючись по першій головній колії здійснив наїзд на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого вона померла на місці.

Відомості про кримінальне правопорушення за даним фактом 11 червня 2021 року було внеседо до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000221 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 276 КК України.

Постановою старшого слідчого СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області Чопей Я.І. від 24 червня 2021 року, вказане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 276 КК України (а.с. 7-8).

Так, представник позивачів просив суд стягнути з відповідача в користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральну шкоду, яку вони оцінюють в 150 000 грн. для кожного, що полягає у їх глибоких психологічних стражданнях, які останні зазнали внаслідок смерті матері.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1167 ЦПК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч. 1, 2, та 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19), від 16 грудня 2020 у справі № 161/3557/19.

Так, згідно п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Тобто, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Згідно ст. 24 КК України, умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Згідно абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правовової відповідальності обов"язковому з"ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявість такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд зокрема повинен з"ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення дя вирішення спору.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2020 року в справі №455/1076/16-ц (провадження №61/48155св18).

Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» якщо груба необережність потерпілого (нехтування правилами безпеки руху і т.п.) сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Наказом Міністерства транспорту України №54 від 19.02.1998 затверджено Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, які визначають вимоги щодо безпеки громадян при користуванні послугами залізничного транспорту, знаходженні на території та об`єктах залізничного транспорту.

Відповідно до п. 2.1 Правил, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо).

На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики «Перехід через колії».

Згідно п. 2.2 Правил, перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо).

При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку.

Пунктом 2.3 визначено, що при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід.

Відповідно до пунктів 2.5, 2.6, 2.10, 2.20 вказаних Правил пішоходам забороняється:

- ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів;

- переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м.;

- проходити по залізничних мостах і тунелях, не обладнаних спеціальними настилами для проходу пішоходів;

- знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння.

Дотримання зазначених правил не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. Очевидним є що потерпіла свідомо порушила ці правила.

Як вже зазначалося, постановою слідчого від 24 червня 2021 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000221 від 11 червня 2021 року закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 276 КК України (а.с. 7-8). При цьому в постанові зазначено, що причиною події стали дії ОСОБА_3 , яка постійно зловживала алкогольними напоями та вешталася залізничними коліями, збираючи різний непотріб, могла проявити неуважність та через свою необережність потрапити під потяг. Дана постанова не оскаржена і не скасована.

А тому, як встановлено, наїзд потягом на ОСОБА_3 допущено у зв`язку з порушенням нею «Правил поведінки громадян на залізничному транспорті», затверджених наказом Міністерства транспорту України №54 від 19.02.1998.

Наявність протиправної поведінки щодо фізичної особи, яка зазнала душевних страждань, є обв`язковим елементом завданої моральної шкоди.

Разом з тим, суд враховує наступне.

Так, позивачі оцінюючи моральну шкоду в 150 000,00 грн. для кожного, не зазначили розрахунок такої суми, обґрунтування саме такого розміру відшкодування та не надали доказів ца ствердження такого.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно Позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Так, визначення факту нанесення моральної шкоди, а також визначення розміру моральної шкоди у грошовому еквіваленті здійснюється судово-психологічною експертизою.

Відповідно до ч. 1 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Однак, на ствердження своїх позовних вимог позивачами відповідний висновок психологічної експертизи не наданий, з відповідним клопотанням про призначення психологічної експертизи останні до суду не зверталися, а тому факт заподіяння моральної шкоди, на думку суду, є не доведеним, а розмір моральної шкоди не обґрунтованим.

Пунутом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя передбачено, що при вирішені цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Згідно вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскільки з матеріалів справи встановлено, що наїзд потягом на ОСОБА_3 допущено у зв`язку з грубим порушенням нею «Правил поведінки громадян на залізничному транспорті», затверджених наказом Міністерства транспорту України №54 від 19.02.1998, що сприяло виникненню даної дорожньо транспортної пригоди та призвело до тяжких наслідків - її смерті, то відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог адвоката Таргонія В. М. в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до АТ "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди завданої смертю, суд вважає відмовити.

Керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187, ЦК України, п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996 року Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013, Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №54 від 19.02.1998, ст. ст. 81, 89, 263-265, 354, 355 ЦПК України,

рішив:

в задоволенні позову адвоката Таргонія Вадима Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди завданої смертю, - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Олександр ФЕЙІР