Житомирський апеляційний суд
Категорія 56 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Житомирі цивільну справу № 554/13837/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та процентів за користування ними

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 жовтня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Хуторної І.Ю. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом та просив стягнути із ОСОБА_2 на свою користь безпідставно отримані кошти у розмірі 50 000 грн, а також проценти за користування чужими коштами, розрахованих на рівні облікової ставки НБУ, розмір яких за період із 31.03.2022 до 19.07.2023 складає 14 986, 30 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 10.09.2021 між ним та ОСОБА_2 , як адвокатом, укладено договір про надання правової допомоги № 24/2021 у рамках справи про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 27.10.2021 між ними погоджено протокол узгодження договірної ціни за договором про надання правової допомоги № 24/2021 від 10.09.2021 у розмірі 20 000 грн, що включає захист у рамках адміністративного провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП у повному обсязі. Крім того, у договорі сторони обумовили, що адвокату додатково оплачуються кожний окремий судодень - 1600 грн, виїзд адвоката на особистому автотранспорті - 300 грн, витрати пов`язані з оформленням досьє на клієнта - 100 грн, роздруківка судової справи після ознайомлення з матеріалами справи - 2 грн (чорно-біла), 7 грн (кольорова), відправлення кореспонденції - 100 грн.

Позивач вказав, що 27.10.2021 він сплатив адвокату ОСОБА_2 кошти у розмірі 20 000 грн та оплачував додаткові кошти обумовлені договором протягом дії вищевказаного договору про надання правової допомоги.

У подальшому, адвокат Овчаренко Ю.П. повідомила, що у зв`язку із початком воєнних дій на території України, судове засідання у справі, яке було призначено на 17.03.2022 не відбулось. Крім того, з метою позитивного розгляду справи йому слід сплати їй ще 50 000 грн, які він перерахував на картковий рахунок ОСОБА_2 30.03.2022.

31.03.2022 ОСОБА_2 повідомила, що провадження відносно нього у справі про адмінправопорушення закрито, а постанова буде готова лише через місяць у зв`язку із відсутністю печатки. Пояснив, що в подальшому йому стало відомо, що провадження у справі відносно нього не закрито. При цьому адвокат Овчаренко Ю.П. перестала виходити з ним на зв`язок.

Після цього він уклав договір з іншим адвокатом, який здійснював представництво його інтересів під час розгляду адміністративної справи, провадження у якій було закрито постановою Дзержинського районного суду від 19.08.2022 .

25.10.2022 він направив на адресу ОСОБА_2 претензію про повернення безпідставно отриманих 50 000 грн, проте кошти повернуті не були.

Виходячи із наведеного, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання відшкодування судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення з неї на користь ОСОБА_1 50 00 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що кошти в сумі 50 000 грн не є оплатою за надання юридичних послуг. Ці кошти ОСОБА_3 надав добровільно, як благодійний внесок на допомогу ЗСУ, за усною домовленістю та що він буде відзначений у пабліках про волонтерську діяльність, і якщо буде реєструватись волонтерська спілка, він буде включений до списків волонтерів. Тому, надані кошти не оформлювались додатковою угодою про надання юридичних послуг. За юридичні послуги позивачем були сплачені лише ті кошти, розмір яких вони обумовили у договорі про надання правової допомоги. Крім того наголошує, що підстави накладення на неї стягнення ВКДК не стосуються перерахування коштів позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що позивач не брав участі у будь-яких благодійних (волонтерських) зборах, які організовувала відповідачка чи її чоловік, не домовлявся із нею про те, що вона за надання благодійних внесків буде позначати ОСОБА_1 у дописах в будь-яких соціальних мережах. На підтвердження своїх заперечень представник позивача зіслався також на правову позицію висловлену у постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 756/6373/18.

В апеляційному суді ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, пояснила, що кошти в сумі 50 000грн отримані від ОСОБА_1 є волонтерською допомогою і були спрямовані на покупку автомобіля та дронів для ЗСУ, про що зазначено у пабліках про волонтерську діяльність.

Представник позивача адвокат Галінкін В.Ф., який брав участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, проти доводів апеляційної скарги заперечив, надав пояснення аналогічні викладеному у відзиві на апеляційну скаргу, пояснив, що ОСОБА_1 передавав ОСОБА_2 кошти в сумі 50 000грн. для розгляду відносно нього справи про адміністративне правопорушення.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог відповідачем не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 50 000 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 10.09.2021 між ОСОБА_1 та адвокатом Овчаренко Ю.П. укладено договір про надання правової допомоги №24/202, за умовами якого адвокат зобов`язалася, серед іншого, надавати клієнту правову допомогу щодо захисту прав та законних інтересів останнього в судах, а клієнт зобов`язаний сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та умовах, визначених Договором. Строк дії договору припиняється через рік після його укладення. Договір може бути пролонгований при підписанні доповнення до договору обома сторони (а.с. 9-12).

Протоколом узгодження договірної ціни за Договором про надання правової допомоги № 24/2021 від 10.09.2021, сторони досягли домовленості про розмір договірної ціни за надання юридичних послуг, що становить 20 000 грн (а.с. 15).

З прайса на надання юридичних послуг до Протоколу узгодження договірної ціни за договір про надання правової допомоги № 24/2021 від 10.09.2021 вбачається, що до суми - 20000 грн за надання адвокатом Овчаренко Ю.П. юридичних послуг Федотову А.Т. включається ведення справи у суді першої інстанції адміністративного провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП "під ключ". А саме: ознайомлення з матеріалами справи, складення усіх супутніх документів (заперечень, пояснень, клопотань, запитів та ін.), відпрацювання правової позиції для захисту клієнта з вивченням судової практики та законодавчої бази в цілому).

Крім того, клієнтом сплачується окремо: кожний наступний судодень - 1600 грн за годину, виїзд адвоката на особистому транспорті - 300 грн, витрати пов`язані з оформленням досьє на клієнта - 100 грн (до 100 стор.), роздруківка судової справи після ознайомлення з матеріалами справи - 2 грн (чорно-біла), 7 грн (кольорова), відправлення кореспонденції -100 грн (одне відправлення) (а.с. 16).

Відповідно до копії квитанції № 6017/025 про сплату наданих юридичних послуг від 27.10.2021 по справі № 637/928/21 (за протоколом узгодженої договірної ціни за договором №24 /2021 від 10.09.2021, адвокат Овчаренко Ю.П. отримала 20000 грн (а.с. 17).

Згідно копій квитанцій про сплату наданих юридичних послуг (адміністративна справа №637/928/21 Дзержинський районний суд м. Харкова) № 6017/026 від 27.10.2021, № 6017/023 від 26.10.2021, № 6017/022 від 22.10.2021, 6017/021 від 29.09.2021 адвокат Овчаренко Ю.П. отримала 7 561 грн, з яких: 153 грн -додаткові витрати, 1900 грн -суд. засідання та 2679 грн, 2829 грн (а.с. 13, 14, 18, 19).

Судом також встановлено, що відповідно до виписки про рух коштів по картці ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за 30.03.2022, 17-05 год. на його карту ОСОБА_5 перерахував 50 000 грн, залишок грошових коштів складав 51 905, 43 грн. О 18-29 год 30.03.2022 ОСОБА_1 перерахував 50 000 грн на карту ОСОБА_2 . Залишок грошових коштів склав 1905,43 грн.

30.03.2022 ОСОБА_1 перерахував на рахунок ОСОБА_2 для поповнення карти № НОМЕР_2 кошти у розмірі 50 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № P24AP24AC8017 від 30.03.2022 (а.с. 20).

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.08.2022 провадження у справі №637/928/21 про адміністративне правопорушення передбачене частиною першою статті 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд закрив на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Інтереси ОСОБА_3 у судовому засіданні представляв адвокат Галінкін В.Ф.(а.с. 21-26).

25.10.2022 ОСОБА_1 на адресу адвоката Овчаренко Ю.П. направив претензію, у якій, посилаючись на ст. 1212 Цивільного кодексу України, просив повернути йому безпідставно отримані кошти у розмірі 50 000 грн, які він перерахував на рахунок адвоката Овчаренко Ю.П. 30.03.2022 згідно платіжного доручення №P24AP24AC8017(а.с. 27, 28).

Відповідно до рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Донецької області від 10.12.2022 щодо розгляду скарги ОСОБА_1 відносно адвоката ОСОБА_2 від 13.09.2021, адвоката ОСОБА_2 комісія притягнула до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п.п. 3, 5 ч. 2 ст. 34 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", порушення вимог ч. 2 ст.11, ст. 12-1, ч. 1 ст. 18, ст. 26 Правил адвокатської етики. До адвоката ОСОБА_2 застосовано стягнення у вигляді попередження (а.с. 36-41).

Рішенням 23.02.2023 Вища Кваліфікаційно-дисциплінарна комісії адвокатури змінила рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Донецької області від 10.12.2022 в частині застосованого виду стягнення та призначила адвокатові ОСОБА_2 стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на 3 місяці.

Зі скріншоту сторінки ОСОБА_2 у соцмережі Фейсбук вбачається, що ОСОБА_2 26.06.2022 здійснювала допис про купівлю автомобіля для Харківської ТРО, відзначила ОСОБА_6 та допис у жовтні 2022 про купівлю дронів та генераторів захисникам, у якому також відзначила ОСОБА_6 .

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 вказав, що ОСОБА_2 безпідставно отримані кошти в сумі 50 000 грн, які вона в добровільному порядку не повертає.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_2 збагатилася за рахунок ОСОБА_1 поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Таким чином, грошові кошти в розмірі 50 000 гривень підлягають стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , як безпідставно набуті.

Рішення суду оскаржується у зазначеній частині.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 як на підставу своїх позовних вимог, посилався на положення ст. 1212 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частина перша статті 1212 ЦК України застосовується, якщо 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави дійти висновку, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Положення Глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того,

чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно зі статтею 1212 ЦК України передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження

№ 14-32цс19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (провадження № 14-175цс21)).

Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Предметом регулювання Глави 83 ЦК України є відносини, що виникають

у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна

і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі

№ 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18)).

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження

без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

У постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 (провадження № 12-12гс21) Велика Палата Верховного Суду вказала, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) майна,

яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку,

якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Положення частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19 (провадження № 14-175цс21) вказано, що «відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17».

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі № 334/2517/16-ц (провадження № 61-29056св18) та від 13 січня 2021 року у справі № 539/3403/17 (провадження № 61-15499св19).

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, що переглядається, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказав, що уклав із ОСОБА_2 договір про надання правничої допомоги з метою захисту його прав у суді під час розгляду адміністративної справи, та на підставі усної домовленості 30.03.2022 додатково перерахував їй 50 000 грн, що не передбачено умовами договору.

Судом встановлено, що 30.03.2022 ОСОБА_1 перерахував на рахунок ОСОБА_2 для поповнення карти № НОМЕР_2 кошти у розмірі 50 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № P24AP24AC8017 від 30.03.2022. При перерахуванні грошових коштів ОСОБА_1 не вказано призначення платежу цих грошових коштів.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, ОСОБА_2 вказала, що перераховані на її картковий рахунок ОСОБА_1 кошти у розмірі 50000 грн не є оплатою за надання юридичних послуг та наголосила, що ці кошти ОСОБА_3 надав добровільно, як благодійний внесок на допомогу ЗСУ, за усною домовленістю та що він буде відзначений у пабліках про волонтерську діяльність, і якщо буде реєструватись волонтерська спілка, він буде включений до списків волонтерів. Тому, надані кошти не оформлювались додатковою угодою про надання юридичних послуг. За юридичні послуги позивачем були сплачені лише ті кошти, розмір яких вони обумовили у договорі про надання правової допомоги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що між сторонами по справі відсутні будь-які договірні чи інші правовідносини, за умовами яких ОСОБА_1 зобов`язаний був перерахувати ОСОБА_2 50 000 гривень, що підтверджується як умовами договору про надання правничої допомоги від 10.09.2021 так і самою ОСОБА_2 .

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження обставин здійснення відповідачкою збору грошових коштів на відповідні волонтерські рахунки, або доказів того, що за перераховані грошові кошти ОСОБА_1 було придбано майно для Збройних сил України. До того ж сам ОСОБА_1 заперечує факт перерахування 50 000 гривень, як благодійну допомогу на користь ОСОБА_2 .

Місцевий суд правильно зазначив, що факт відзначення ОСОБА_2 у публікаціях в 2022 року на її сторінці у Фейсбук ОСОБА_1 не доводить того, що 50 000 грн ОСОБА_1 перерахував відповідачці, як благодійний внесок на відповідний збір.

На вимогу ОСОБА_1 відповідачкою кошти не повернуті.

Виходячи із наведеного, встановивши, що між сторонами не укладено будь-який інший договір, окрім договору про надання правничої допомоги, а на момент звернення ОСОБА_1 перераховані ним кошти ОСОБА_2 не були повернуті, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 збагатилася за рахунок ОСОБА_1 поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Колегія суддів зазначає, що підставою заявленого ОСОБА_1 позову є неповернення відповідачем отриманих коштів від позивача на його вимогу, перерахованих за відсутності будь-яких договірних зобов`язань на суму 50 000 грн.

Таким чином, встановивши обставини справи, суд першої інстанції правильно визначив предмет доказування у справі, обґрунтовано виходив з того, що права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Виходячи із наведеного, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку, що грошові кошти в розмірі 50 000 гривень підлягають стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , як безпідставно набуті та правильно задовольнив позовну вимогу в цій частині.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що між нею та позивачем виникли договірні правовідносини, укладені в усній формі, за яким вона зобов`язалася відмічати у своїх пабліках про збори на користь ЗСУ у соціальних мережах ОСОБА_1 не заслуговують на увагу за їх недоведеністю та з огляду на наведені вище обставини.

Посилання в апеляційній скарзі, в обґрунтування помилкових висновків суду першої інстанції, на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022св22) не підлягає до застосування з огляду на те, що встановлені судами фактичні обставини у справі № 548/741/21, на яку посилається заявник, і у справі, яка переглядається, є різними.

У кожній із вказаних справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Так, у справі № 548/741/21 судами встановлено наявності між сторонами договірних правовідносин (договору купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі), а спір виник щодо суми грошових коштів сплачених на виконання цього договору, а у справі, що переглядається, суд дійшов висновку про недоведеність факту існування між сторонами договірних відносин.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що переглядається, судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли в застосуванні норм матеріального та процесуального законодавства до спірних правовідносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції, про що зазначено у мотивувальній частині цієї постанови.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного перегляду.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. Дана справа є малозначною в силу закону.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11.03.2024.

Головуючий Судді