Провадження № 2/0182/1397/2024
07.02.2024 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.
секретар Іванова Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи територіальна громада в особі Чкалівської сільської ради Нікопольського району та приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Гульбандян Людмила Володимирівна, про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом та за законом, -
Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом та за законом, посилаючись на наступне.
Вона є онукою спадкодавця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє місце проживання якої було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії № НОМЕР_1 від 17 жовтня 2018 року, залишивши заповіт, посвідчений секретарем Чкалівської сільської ради Нікопольського району 04 березня 2004 року Усатою Т.В., за реєстровим № 52. Згідно заповіту, спадкодавець ОСОБА_4 все своє рухоме та нерухоме майно заповіла трьом синам: ОСОБА_3 ; ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , який є її батьком. ІНФОРМАЦІЯ_3 її батько ОСОБА_5 , який є одним із спадкоємців за заповітом, помер, що підтверджує свідоцтво про смерть, серії НОМЕР_2 , дата видачі: 18 вересня 2014 року до дня відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, згідно ч.2 ст.1220 ЦК України. Одним із спадкоємців за заповітом - ОСОБА_3 , який є братом її батька та її дядьком, було надано заяву про відмову від частки спадщини, належної йому, на підставі заповіту, посвідченого секретарем Чкалівської сільської ради Нікопольського району 04 березня 2004 року Усатою Т.В., за реєстровим № 52, на її користь. Вона подала заяву про прийняття спадщини за заповітом у визначений законом термін. 18 вересня 2019 року вона звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Гульбандян Людмили Володимирівни, діяльність якої зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 щодо вчинення нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину. Однак, постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 вересня 2019 року № 942/02-31, 02-14СС50/2019 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат», а сааме: нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, може відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо не було подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Також, нотаріус мотивує своє рішення тим, що дане питання є неврегульованим у національному законодавстві. Вважає, що в неї є право на отримання спадщини за заповітом, з огляду на наступне. Відповідно до ст.55 та ст.124 Конституції України, кожна особа має право на судовий захист своїх прав та законних інтересів, при чому, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Виходячи зі змісту частини 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права на спадщину шляхом спадкової трансмісії. Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті та ч.2 ст.1236 ЦК України, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ч.1 ст.1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитись від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. За змістом частини першої статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Вважаючи, що спадкування майна після смерті її бабусі ОСОБА_4 відбувається за заповітом, а її батько ОСОБА_5 , на користь якого також складено заповіт, помер до відкриття спадщини, згідно з положенням частини першої статті 1275 ЦК України, частка у спадщині, яку мав прийняти її батько за заповітом, переходить до неї. Застосовуючи частину першу статті 1275 ЦК України, нотаріус неправильно витлумачив її зміст та не врахував, що спадкоємець, який помер до дня відкриття спадщини, не може вважатися таким, що не прийняв спадщину або відмовився від неї, оскільки, відповідно до статті 1222 ЦК України, спадкоємцями можуть бути, зокрема, фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1276 ЦК України, до дітей померлого переходить право на прийняття належної йому частки спадщини. Положення статті 1266 ЦК України не підлягають застосуванню, оскільки спадкування за правом представлення відбувається лише за умови, якщо спадкодавець не залишив заповіту. До спірних правовідносин (таких, що прямо не врегульовані законодавством) не підлягає застосуванню і норма частини першої статті 1275 ЦК України, відповідно до якої, якщо від прийняття спадщини відмовився один зі спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну, оскільки спадкоємець, який помер до дня відкриття спадщини, не може вважатись таким, що не прийняв спадщину або відмовився від неї. За таких обставин звернулась до суду.
В судове засідання сторони не прибули.
Представник позивача ОСОБА_6 надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, на задоволенні позовних вимог свого довірителя наполягав (а.с.181 т.1).
Відповідачі та треті особи про розгляд справи повідомлялись належним чином судовими повістками, sms - повідомленнями (а.с.18 т.2 - 23 т.2) та оголошеннями на офіційному веб-порталі «Судової влади» (а.с.14 т.2 17 т.2), однак, відповідачі та територіальна громада в особі Чкалівської сільської ради Нікопольського району про причини неявки до суду не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань не надали.
Третя особа - приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Гульбандян Людмила Володимирівна також просила розглянути справу без її участі та повідомити її про результат розгляду справи (а.с.95 т.1, 154 т.1, 167 т.1, 177 т.1).
Відповідно до ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Згідно зі ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Справа слухалась в порядку ст.131, 223, 280 ЦПК України у відсутність відповідачів.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.
Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно зі ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Як встановлено в судовому засіданні, позивачка є онукою спадкодавця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє місце проживання якої було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії № НОМЕР_1 від 17 жовтня 2018 року (а.с.10 т.1), залишивши заповіт, посвідчений секретарем Чкалівської сільської ради Нікопольського району 04 березня 2004 року ОСОБА_7 , за реєстровим № 52 (а.с.11 т.1) Згідно заповіту, спадкодавець ОСОБА_4 все своє рухоме та нерухоме майно заповіла трьом синам: ОСОБА_3 ; ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , який є батьком позивачки (а.с.144 т.1). 16 вересня 2014 року батько позивачки ОСОБА_5 , який є одним із спадкоємців за заповітом, помер, що підтверджує свідоцтво про смерть, серії НОМЕР_2 , від 18 вересня 2014 року (а.с.142 т.1).
Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Як встановлено в судовому засіданні, одним із спадкоємців за заповітом - ОСОБА_3 , який є братом батька позивачки та її дядьком, було надано заяву про відмову від частки спадщини (а.с.227 т.1), належної йому, на підставі заповіту, посвідченого секретарем Чкалівської сільської ради Нікопольського району 04 березня 2004 року ОСОБА_7 , за реєстровим № 52, на користь позивачки. Позивачка по справі подала заяву про прийняття спадщини за заповітом у визначений законом термін. Однак, постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 вересня 2019 року за № 942/02-31, 02-14СС50/2019 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, з посиланням на п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» (нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, може відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо не було подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії) (а.с.247 т.1).
Відповідно до ст.55 та ст.124 Конституції України, кожна особа має право на судовий захист своїх прав та законних інтересів, при чому, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Згідно ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права на спадщину шляхом спадкової трансмісії.
Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до ч.2 ст.1236 ЦК України, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.
Згідно ч.1 ст.1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитись від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом.
За змістом частини першої статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Судом встановлено, що спадкування майна після смерті ОСОБА_4 повинно відбуватись за заповітом, а, оскільки батько позивачки ОСОБА_5 , на користь якого також складено заповіт, помер до відкриття спадщини, згідно з положенням частини першої статті 1275 ЦК України, частка у спадщині, яку мав прийняти батько позивачки за заповітом, переходить до позивачки по справі.
Відповідно до статті 1222 ЦК України, спадкоємцями можуть бути, зокрема, фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1276 ЦК України, до дітей померлого переходить право на прийняття належної йому частки спадщини.
Положення статті 1266 ЦК України не підлягають застосуванню, оскільки спадкування за правом представлення відбувається лише за умови, якщо спадкодавець не залишив заповіту. До спірних правовідносин (таких, що прямо не врегульовані законодавством) не підлягає застосуванню і норма частини першої статті 1275 ЦК України, відповідно до якої, якщо від прийняття спадщини відмовився один зі спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну, оскільки спадкоємець, який помер до дня відкриття спадщини, не може вважатись таким, що не прийняв спадщину або відмовився від неї.
За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.
Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи територіальна громада в особі Чкалівської сільської ради Нікопольського району та приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Гульбандян Людмила Володимирівна, про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом та за законом задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину майна її бабусі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що неохоплена заповітом, а саме: на 1/9 частину земельної ділянки та будинку, які розташовані в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал