Справа № 283/1928/23
провадження №2/283/42/2024
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2024 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судового засідання Селіною А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Малині в порядку загального позовного провадження об`єднану цивільну справу

за позовними заявами ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

09.08.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, в обґрунтування якої зазначили наступне.

24.10.2019 Малинським районним судом Житомирської області було ухвалено вирок у справі №283/103/18 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України; ОСОБА_3 за ч.1 ст.121 КК України; ОСОБА_4 за ч.1 ст.121 КК України, ОСОБА_6 за ч.1 ст.121, ч.1 ст.296 КК України; ОСОБА_5 за ч.3 ст.136 КК України.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02.07.2021 вирок Малинського районного суду Житомирської області від 24.10.2019 у кримінальному провадженні,відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0000830 щодо обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України, скасовано та закрито кримінальне провадження щодо обвинувачення ОСОБА_7 на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із смертю обвинуваченої; в решті вирок Малинського районного суду Житомирської області від 24.10.2019 залишено без змін.

У ході судового розгляду кримінального провадження судом було встановлено, що 17.10.2017 в результаті спільних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 було умисно заподіяно неповнолітній ОСОБА_8 (доньці та сестрі позивачів) численні тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя в момент, їх заподіяння і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_8 .

Таким чином, протиправними діями відповідачів моральному здоров`ю позивачів завдано значної шкоди, оскільки тривалий час вони докладали зусиль для виявлення та покарання винних у смерті ОСОБА_8 , їх життя було перенасичене негативними емоціями, переживаннями: щоденні думки та спогади про жахливу подію, тривоги, настороги, дискомфорт, емоційна напруга, реакції замикання, почуття образи та приниженої гідності. Саме тому, з посиланням на норми ст.23 ЦК України, Постанову Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995, з врахуванням того, що вина відповідачів встановлена вироком суду, позивачі просять стягнути з відповідачів у солідарному порядку моральне відшкодування, розмір якого визначений в загальному 1100000,00 грн. (800 тис. грн. - ОСОБА_1 та 300 тис. грн.. - ОСОБА_2 ).

Явка та позиція сторін по справі:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 (відбуває покарання у ДУ «Кам`янська виправна колонія №34») адвокат Міхненко С.С., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АМ №1062188 від 23.09.2023, до суду з`явився, просив відмовити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також 02.10.2023 представник подав до суду відзив, у якому зазначив, що вважає позов необґрунтованим та безпідставним з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Разом з тим, ОСОБА_2 є рідною сестрою ОСОБА_8 та однією сім`єю з останньою вона не проживала, а тому не відноситься до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди за ч.2 ст.1168 ЦК України.

Крім того, з аналізу постанов Верховного Суду від 21.01.2020 (справа №369/1850), від 02.09.2020 (справа №452/435/17), можна зробити висновок про те, що початок перебігу позовної давності для потерпілого у кримінальному провадженні за вимогами про відшкодування шкоди співпадає з моментом появи у кримінальному провадженні особи у статусі підозрюваного чи обвинуваченого, тобто коли у потерпілого виникає право на пред`явлення позову до конкретної особи.

24.10.2017 ОСОБА_3 під час досудового розслідування кримінального провадження №0000830 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину. Оскільки ОСОБА_1 , як сестра загиблої та потерпіла у кримінальному провадженні, була обізнана про обставини розгляду та слідчі дії, які проводилися по провадженню, то таким чином позивачами пропущений строк позовної давності для звернення до суду з позовом про відшкодування завданої їм моральної шкоди.

На підставі вищевикладеного представник відповідача просив суд застосувати позовну давність при вирішенні позову.

05.09.2023 до суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_4 (відбуває покарання у ДУ «Збаразька виправна колонія №63»), у якому відповідачка просила застосувати строки позовної давності до вимог про стягнення морального відшкодування, оскільки клопотання про поновлення термінів давності позивачами не подано. Також відповідач зазначила, що позивачами не було надано доказів, завдяки яким можна оцінити їх моральний стан. Безсумнівно, втрата доньки та сестри є моральною травмою для них, але це не є експертним висновком щодо глибини фізичних страждань.

Відповідач ОСОБА_6 (відбуває покарання у ДУ «Бердичівський виправний центр №108») повідомлений про розгляд справи належним чином, матеріали позову йому було вручено, що підтверджується розпискою щодо вручення судової повістки та позовних заяв з додатками від 31.08.2023, які надійшли до суду 06.10.2023 від попередньої установи, в якій ОСОБА_6 відбував покарання - ДУ «Житомирська виправна колонія №4». В подальшому ОСОБА_6 також був повідомлений про розгляд справи, що підтверджується відповідними розписками від 16.10.2023, яка надійшла до суду 27.11.2023 від ДУ «Житомирська виправна колонія №4», від 01.11.2023 (надійшла до суду 27.11.2023); від 25.12.2023, яка надійшла до суду 26.12.2023 від ДУ «Бердичівський виправний центр №108». У ході судового розгляду справи, (в режимі ВКЗ з Ладижинським міським судом Вінницької області) ОСОБА_6 висловив свою позицію щодо спору та зазначив, що за вчинений злочин йому призначено найсуворішу міру покарання, що і є за своєю суттю компенсацією завданої злочином шкоди. Таким чином, ОСОБА_6 заперечив щодо позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_5 про час та місце судового розгляду справи неодноразово повідомлявся за адресою проживання та адресою реєстрації. Згідно з Актом від 29.01.2024, складеного судовим розпорядником, за місцем проживання ОСОБА_5 відсутній, зі слів сусідів за даною адресою він не проживає, його місцезнаходження невідоме.

Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторони посилалась як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити за безпідставністю, виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

24.10.2019 Малинським районним судом Житомирської області ухвалено вирок у справі №283/103/18 (провадження №1-кп/283/19/2019) (а.с.6-21).

Суд встановив наступні обставини злочину.

17.10.2017 ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , перебуваючи у вечірній час на території ДНЗ «Малинський професійний ліцей» по вул.Городищанській 20 в м. Малині Житомирської області, вживали алкогольні напої. Після цього ОСОБА_4 запропонувала всім піти до неповнолітньої ОСОБА_8 , щоб спонукати останню повернути грошові кошти, які та нібито викрала у її батька. Усі присутні погодились з даною пропозицією і близько 21 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прибули до місця проживання ОСОБА_8 за адресою: будинок АДРЕСА_1 . В даному будинку крім ОСОБА_8 також знаходилась її мати ОСОБА_1 і співмешканець матері ОСОБА_9 .

В ході з`ясування обставин виникнення боргу у ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_9 виникла суперечка з обвинуваченими. Під час цієї суперечки ОСОБА_9 виганяв ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з вищевказаного будинку. В подальшому ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді синцю верхньої губи, яке по своїй категорії відноситься до легкого ступеню важкості.

В цей час в будинку продовжувався конфлікт з приводу викрадення грошових коштів між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 і ОСОБА_7 . Під час конфлікту ОСОБА_4 нанесла ОСОБА_8 не менше двох ударів долонею в обличчя. Після цього вивела ОСОБА_8 з будинку на подвір`я, де ОСОБА_7 нанесла останній один удар ногою в голову.

Після застосованого насильства, подавивши волю ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 під дією психологічного тиску, з метою подальшого заподіяння тілесних ушкоджень, вивели потерпілу з двору домоволодіння та повели до недобудованого приміщення хімічного складу, яке знаходиться по АДРЕСА_2 . По дорозі до вказаного місця, а саме рухаючись по АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 висловила небажання йти із вищевказаними особами. Припиняючи непокору потерпілої, ОСОБА_4 нанесла ОСОБА_8 один удар рукою в обличчя, від якого остання присіла та стала кричати. Однак, ОСОБА_7 схопила неповнолітню ОСОБА_8 за волосся, підняла її на ноги та знову нанесла один удар рукою в обличчя. Тим самим вона подавила її волю та примусила замовчати.

Прибувши близько 22 години до недобудованого приміщення хімічного складу по АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , застосовуючи фізичну силу, примусили неповнолітню ОСОБА_8 зайти всередину. Перебуваючи у зазначеному місці, у період з 22 до 23 години, зазначені особи, користуючись нездатністю потерпілої чинити опір в силу того, що її воля була подавлена застосованим щодо неї насильством, змусили ОСОБА_8 разом з ними вживати горілку. У ході спільного вживання алкогольних напоїв ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по черзі нанесли потерпілій ОСОБА_8 не менше ніж по два удари кожна руками в голову, від яких потерпіла втратила рівновагу та впала на підлогу. В цей час до неї наблизились з різних сторін ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які продовжуючи дії зазначених осіб, що були спрямовані на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, умисно нанесли ОСОБА_8 по декілька ударів ногами в область голови та тулубу. При цьому ОСОБА_7 , з метою спричинення тілесних ушкоджень, кидала в потерпілу ОСОБА_8 уламки цегли.

Після того, як ОСОБА_8 допомогли піднятися, ОСОБА_6 підвів її обличчям до цегляної стіни приміщення, примусив широко розставити ноги та умисно наніс не менше двох ударів в область задньої частини голови, від чого потерпіла присіла.

Закінчивши вживати алкогольні напої, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вивели неповнолітню ОСОБА_8 з приміщення на вулицю. Там ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , наблизилася до останньої та нанесла кулаком правої руки удар по голові. Від удару потерпіла втратила рівновагу і впала на землю. Однак ОСОБА_7 продовжила свої дії і знову нанесла ОСОБА_8 численні удари по голові кулаками рук та ногами, взутими у взуття.

Після того як ОСОБА_7 припинила бити потерпілу, ОСОБА_4 дістала телефон та почала світити на ОСОБА_8 . Її обличчя було в крові. ОСОБА_6 порадив піти до водойми, яка знаходилась поруч, та вмити її. ОСОБА_4 та ОСОБА_7 повели ОСОБА_8 до водойми, а ОСОБА_3 та ОСОБА_6 пішли на залізничний вокзал зустрічати брата ОСОБА_6 ОСОБА_5 .

Поки ОСОБА_6 та ОСОБА_3 зустрічали ОСОБА_5 , то ОСОБА_7 та ОСОБА_4 вмили ОСОБА_8 та перенесли її до дороги.

Цього ж дня, а саме 17.10.2017, близько 23 години, ОСОБА_6 і ОСОБА_3 повернулись до приміщення хімічного складу разом з ОСОБА_5 . Там їх чекали ОСОБА_4 і ОСОБА_7 ОСОБА_5 помітив ОСОБА_8 , яка перебувала у небезпечному для життя стані, що виражалося наявними у неї тілесними ушкодженнями та відсутністю свідомості. Переконавшись особисто у тому, що ОСОБА_8 жива, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що остання перебуває у небезпечному для життя стані, не надав їй допомоги та не повідомив про такий стан належним установам чи особам. Крім того він разом із ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перенесли потерпілу до смітника, який знаходиться поблизу хімічного складу, і там її залишили.

Наступного дня о 06 годині ОСОБА_8 було виявлено на місці, де її залишили вищевказані особи, та доставлено до Малинського міськрайонного територіального медичного об`єднання.

У результаті спільних злочинних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 умисно заподіяли неповнолітній ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синців, ран голови, обличчя, гострої субдуральної гематоми, забою головного мозку, які мають ознаки тяжкого ступеню важкості, що є небезпечними для життя в момент їх спричинення і знаходяться в прямому причинному зв`язку із смертю ОСОБА_8 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 о 22 годині 10 хвилин, незважаючи на надану їй медичну допомогу.

В ході судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_4 визнала свою вину частково. ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не визнали свою вину.

Вироком Малинського районного суду обвинуваченим було призначено наступне покарання:

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.296 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років обмеження волі; визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді 10 років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів у виді 10 років позбавлення волі. У відповідності до ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Малинського районного суду Житомирської області від 23.07.2018, більш суворим, призначеним цим вироком, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 10 років позбавлення волі.

ОСОБА_7 : визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено їй покарання у виді 8 років позбавлення волі.

ОСОБА_3 : визнано винною ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено їй покарання у виді 8 років позбавлення волі.

ОСОБА_4 : визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено їй покарання у виді 8 років позбавлення волі.

ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.136 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки; встановлено ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02.07.2021 вирок Малинського районного суду Житомирської області від 24.10.2019 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0000830 щодо обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України, скасовано та закрито кримінальне провадження щодо обвинувачення ОСОБА_7 на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із смертю обвинуваченої; в решті вирок Малинського районного суду Житомирської області від 24.10.2019 залишено без змін.

Мотиви та застосовані норми права.

Між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 :

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пунктах 3,4 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим (ч.1 ст.1190 ЦК України).

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Згідно з ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Суд зазначає, що вироком Малинського районного суду Житомирської області від 24.10.2019 у справі №283/103/18 встановлено вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 (хуліганство) та ч.2 с.121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілої); ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 с.121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілої); ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.136 КК України (ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для житті стані, при можливості надати таку допомогу або неповідомлення про такий стан особи належним установам чи особам, що спричинило смерть потерпілої).

Тому при ухваленні рішення суд враховує, що ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили злочин спільно, групою осіб. ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, які спричинили смерть ОСОБА_8 , останній не завдавав.

Суд, керуючись ч. 1 ст. 1190 ЦК України, виходячи з принципу справедливості та розумності, обґрунтування позивачем ОСОБА_1 в ході розгляду справи обсягу перенесених нею моральних страждань, пов`язаних з втратою доньки, враховуючи ступінь вини відповідачів, характер та обсяг душевних страждань позивача, поведінку відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не визнають позовних вимог, вважає доцільним задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Разом з цим, виходячи із засад розумності, суд вважає, що моральна шкода підлягає до відшкодування в розмірі, який суд за своїм внутрішнім переконанням вважає пропорційним та справедливим, а саме в сумі 600 тис. грн., які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 у солідарному порядку з ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а з ОСОБА_5 - 20 тис. грн., оскільки тілесних ушкоджень, які спричинили смерть доньки позивача він не завдавав.

В задоволенні клопотання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про застосування до позовних вимог строків позовної давності слід відмовити, оскільки до вимоги про відшкодування моральної шкоди, що заподіяна ушкодженням здоров`я або смертю відповідно до ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню. В іншій частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 :

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Нормами статті 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до вимог статті 3 КПК України, близькі родичі та члени сім`ї - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Для визначення змісту терміна «член сім`ї» у кримінальному провадженні вирішальне значення мають не стільки родинні чи зареєстровані шлюбні зв`язки, скільки тривалі зв`язки, що виникають зі спільного проживання та ведення спільного господарства (спільний бюджет, витрати, харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла тощо).

Отже, для вирішення питання, чи підлягає до спірних правовідносин застосування положень статті 1168 ЦК України, судам слід встановити характер родинних стосунків позивача із померлою особою, оскільки тільки чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), а також особи, які проживали з померлою особою однією сім`єю, мають право на відшкодування шкоди в порядку цієї статті.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачка є рідною сестрою загиблої ОСОБА_8 . Проте судом також встановлено, а позивачкою не оспорено, що вона не проживала однією сім`єю з ОСОБА_8 , оскільки остання проживала з матір`ю ОСОБА_1 , а позивачка - з бабою.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд дійшов переконливого висновку про те, що позовні вимоги позивачки є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, через що вони не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат по справі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються (…) позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Згідно з ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у солідарному порядку на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6000,00 гривень за вимогу про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з вчиненням злочину, а також з ОСОБА_5 - у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст.12,23,76,81,258,273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , солідарно на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,

600 000 (шістсот тисяч) гривень 00 копійок морального відшкодування, завданого злочином.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,

20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок морального відшкодування, завданого злочином.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином - відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , солідарно на користь держави судові витрати у розмірі 6000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь держави судові витрати у розмірі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканка АДРЕСА_4 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_5 , відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії №34 (51912, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул.Михайла Грушевського, 214);

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка АДРЕСА_6 , відбуває покарання у Збаразькій виправній колонії№63;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканець АДРЕСА_7 , відбуває покарання у ДУ «Бердичівський виправний центр №108»;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканець АДРЕСА_8 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_9 .

Суддя