Справа № 286/3598/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2024 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитку заподіяного внаслідок ДТП , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою та просить стягнути з відповідача на його користь 15041 грн. 98 коп. матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, та 65 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що 19.11.2022 о 07 год. 15 хв. на а/д Виступовичі - Житомир - Могилів - Подільський неподалік с. Ігнатпіль (залізничний переїзд) ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Volksvagen Passat, н/з НОМЕР_1 , не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, внаслідок чого на закругленні автодороги транспортний засіб втратив керування, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з його автомобілем ВАЗ-2199, н/з НОМЕР_2 , який рухався назустріч, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні ушкодження, а він, як водій ВАЗ-2199, отримав легкі тілесні ушкодження. Таким чином, відповідач порушив п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 11.01.2023 у справі №286/3411/22 було визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 850 гривень. Вказана постанова набрала законної сили і підлягає виконанню.

Внаслідок ДТП, вчиненого відповідачем, його автомобіль отримав механічні пошкодження, внаслідок чого йому було спричинено матеріальну шкоду, яка була частково відшкодована страховою компанією, тому питання про відшкодування шкоди спричиненої пошкодженням автомобіля на даний час не ставиться.

Разом з тим, ним висувається вимога до відповідача про відшкодування витрат на проведення авто-технічної експертної оцінки збитків у зв`язку з пошкодженням автомобіля судовим експертом, які становлять 1800 грн.. Також він був змушений застосовувати заходи для транспортування свого пошкодженого автомобіля з місця ДТП, що біля с. Ігнатпіль, до свого місця проживання в с. Кишин внаслідок чого ним було витрачено на послуги ФОП, власника евакуатора, кошти в сумі 10400 грн..

Крім того, йому заподіяний матеріальний збиток, який виражений у витратах на лікування та обстеження стану здоров`я і становить 2841 грн. 98 коп.. Розмір витрат на лікування є більшим, але внаслідок своєї необізнаності він не зберігав всі чеки та квитанції, які підтверджують понесені витрати. Крім того, частину лікування було покрито за рахунок держави. Таким чином, загальний розмір матеріальної шкоди, який підлягає відшкодуванню відповідачем на його користь становить 15 014 грн. 98 коп..

Крім того, йому спричинено моральну шкоду, що виразилася у тому, що він є людиною, яка потрапила в ДТП в автомобілі, який рухався під його керуванням без порушення Правил дорожнього руху. Він фактично отримав стрес, дуже перехвилювався, змушений був тривалий час - 30 днів стаціонарно лікуватись та приймати ліки, що вплинуло на його фізичний та моральний стан. Внаслідок винних дій відповідача він відчував слабкість, виснаженість і головну біль, що тривало упродовж декількох місяців. Він мав погіршення сну, що вплинуло на звичайний для нього ритм життя, призвело до страждань і дискомфорту. Зазначені негативні наслідки ДТП продовжуються і на даний час, так як він і надалі продовжує приймати ліки, не може нормально ходити, оскільки відчуває біль і дискомфорт у травмованій нозі.

Наслідки ДТП призвели до пошкодження транспортного засобу, порушили нормальні життєві зв`язки і вимагають додаткових матеріальних затрат; протягом тривалого часу він не міг користуватися власним автомобілем, чим було порушено встановлений ритм його життя, обмежилась можливість у задоволенні культурно-побутових умов сім`ї, пов`язаних з пересуванням, як особисто його, так і членів сім`ї та близьких родичів. Внаслідок пошкодження майна та самого факту ДТП у нього виникла роздратованість, постійні переживання та турботи, пов`язані із пошкодженням автомобіля та з неповною виплатою страхового відшкодування, а також з необхідністю звернення до суду з метою захисту порушених прав та законних інтересів.

Таким чином, моральна шкода заподіяна йому також в сумі не менше ніж 65 000 грн..

Представником відповідача - Брожко Н.І. надано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вимоги позивача є необгрунтованими. При цьому зазначає, зокрема, щодо послуги евакуації транспортного засобу, що подібні витрати підлягають заявленню до стягнення не з відповідача, а зі страховика відповідача, так як цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована. Винуватець відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує розмір страхової суми або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку, який повинен відшкодувати страховик на винуватця - суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Додані до відзиву докази підтверджують значно більший розмір страхової суми за договором відповідача з страховиком, ніж той, на який погодився позивач. Позивач не надав доказів реалізації права на звернення до страховика відповідача з метою відшкодування таких витрат, тому вони не можуть покладатись на відповідача у такому разі.

Витрати на евакуацію транспортного засобу вважають такими, відносно яких страховик вже здійснив відшкодування.

Крім того, доданий позивачем товарний чек не є допустимим та достовірним доказом витрат щодо евакуації транспортного засобу, оскільки не може підтверджувати реальність надання відповідної послуги позивачу та не відповідає положенням ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Зокрема, не містить відомостей щодо особи, яка надає відповідну послугу. Також відсутні докази понесення позивачем таких витрат на користь вказаної особи.

Щодо витрат на проведення авто-технічної експертизи, то відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Втім, позивачем не доведено не з`явлення представника страховика у визначений строк та невідшкодування страховиком відповідача таких витрат. Отже, відшкодування зазначених витрат законодавчо не покладається на відповідача, а має бути сплачено страховою компанією відповідача. В той же час, дослідження було здійснено майже через місяць після ДТП, а тому не може підтверджувати, що перелічені пошкодження були завдані внаслідок ДТП, винуватцем якої був відповідач.

Щодо моральної шкоди, то позивач не надавав доказів обгрунтованості визначеного розміру моральної шкоди та описаних в позові обставин. Додані товарні чеки на придбання ліків не підтверджують того, що вони були придбані позивачем у зв`язку з ДТП. Крім того, наявність такого переліку не вказує на необхідність їх вживання без відповідної рекомендації лікаря. Додана позивачем виписка не містить лікувальних рекомендацій, зазачених у товарному чеку, та містить значно коротший список лікувальних засобів, які приймав позивач.

З матеріалів справи вбачається завдання позивачу легких тілесних ушкоджень. Суд, притягуючи до адміністративної відповідальності відповідача, не встановив обтяжуючих обставин, свавільну чи недобросовісну поведінку відповідача, а позивачу не завдано тяжких наслідків.

В той же, час він усвідомлює, що вказана ДТП спричинила легкі душевні хвилювання позивачу, а тому він вважає за доцільне визначення моральної шкоди у розмірі 1000 грн.. Такий розмір моральної шкоди буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості, адже заявлена компенсація значно перевищує реальну потребу.

Розгляд справи проводиться відповідно до положень ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Суд, врахувавши письмові позиції сторін, наведені в їх письмових заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору, що передбачено ст. 979 ЦК України.

Згідно ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань і було ухвалено Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаним законом визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно ст.3 вказаного Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.5 Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 ст. 22 Закону).

Згідно п. 23.1 ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

В ч.2 ст.1187 ЦК України закріплено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, що закріплений в ст. 3 даного Закону.

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески. Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність.

Пунктами 34.2, 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 ст. 37 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку, зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.12.21 у справі №147/66/17 та від 10.12.2019 у справі №199/6524/18 сформовано позицію, що якщо позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів, зокрема, до страховика, суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком у межах страхових сум і винуватцем ДТП. Тому відмова у задоволенні позовних вимог є обґрунтованою.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).

Велика Палата Верховного Суду вже висновувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи.

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

Судом встановлено, що 19.11.2022 о 07 год. 15 хв. на а/д Виступовичі - Житомир - Могилів - Подільський неподалік с. Ігнатпіль (залізничний переїзд) ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Volksvagen Passat н/з НОМЕР_1 , не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, внаслідок чого на закругленні автодороги, транспортний засіб втратив керування, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2199 н/з НОМЕР_2 , який рухався назустріч під керуванням ОСОБА_1 - позивача, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні ушкодження, а він, як водій ВАЗ-2199, отримав легкі тілесні ушкодження. Таким чином, відповідач порушив п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 11.01.2023 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 850 гривень, що підтверджується копією вказаної постанови (а. с. 9).

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 208350891 від 15.03.2022 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , - ОСОБА_2 , тобто відповідача, на момент ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК`Оранта». Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю визначена в розмірі 260 000 грн. та за шкоду заподіяну майну в розмірі 130 000 грн., розмір франшизи - 1500 грн..

Згідно висновку судового експерта №320(032) транспортно-товарознавчого експертного дослідження від 17.12.2022 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу ВАЗ 210994, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого при ДТП, станом на 10.12.2022 складає 73 782 грн. 00 коп. (а. с.12-18).

Копія квитанції до прибуткового касового ордера №66 від 17.12.2022 та товарний чек від 21.11.2022 свідчать, що ОСОБА_1 понесені витрати на проведення авто-технічної експертної оцінки збитків у зв`язку з пошкодженням автомобіля судовим експертом в сумі 1800 грн. та витрати на послуги на евакуатора в сумі 10 400 грн. (а. с. 19-20).

06.03.2023 ОСОБА_1 підписано узгодження суми відшкодування за страховим випадком за договором ОСЦПВВНТЗ Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» №22-06-83364, згідно якого узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 60 000 грн. (а.с.24).

Листом Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» №09-02-17/7661 від 04.10.2023 повідомлено представника відповідача (АО «АФ «Єфімов та партнери»), що відповідно до висновку №320 від 17.12.2022, складеного судовим експертом Шукель В. В., вартість матеріального збитку, завдана власнику транспортного засобу ВАЗ 21099, д. р. н. НОМЕР_2 становить 73 782 грн. 00 коп., що дорівнює ринковій вартості досліджуваного об`єкта. Таким чином, транспортний засіб вважається фізично знищеним. Розрахунковим методом було визначено, що вартість транспортного засобу ВАЗ 21099, д. р. н. НОМЕР_2 після ДТП складає 7 500 грн..

Між НАСК «Оранта» та потерпілою особою було досягнуто домовленостей з урахуванням усіх зобов`язань страховика та підписано узгодження суми відшкодування, відповідно до якого потерпіла особа жодних претензій до страховика не має.

Згідно зі страховим актом №ОЦВ-22-06-83364/1 НАСК «Оранта» 08.03.2023 було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 60 000 грн. на рахунок потерпілої особи.

Вартість витрат пов`язаних з евакуацією транспортного засобу та витрат на проведення експертизи окремо не заявлялись.

З копій виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4368 від 20.12.2022 та довідки №309 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу від 20.12.2022 вбачається, що ОСОБА_1 перебував у стаціонарі травматологічного відділення з 19.11.2022 по 20.12.2022. Його діагноз: забій грудної клітини, больовий синдром, травма нижньої губи, підшкірна гематома лівого коліна.

Копії товарних чеків № 281-000084595 від 19.11.2022 та №281-000084645 від 20.11.2022 (а. с. 22,23) підтверджують придбання позивачем медикаментів на суму 2841 грн. 95 коп. в період перебування його на стаціонарному лікуванні.

Поряд з тим, доказів, які б свідчили про звернення потерпілої особи, тобто позивача, до страховика з заявою про відшкодування витрат заподіяних шкодою його здоров`ю матеріали справи також не містять.

Відтак, зважаючи, що вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, а також вартість майнового збитку завданого життю та здоров`ю потерпілого не перевищує ліміту страхового відшкодування, позивач взагалі не звертався з заявою до страховика про здійснення їх виплат, тому належним відповідачем в частині вказаних виплат буде страховик.

Щодо вимог в частині стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне.

Положеннями ч.1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно зі статтею 26-1 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону ( МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV).

Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (стаття 28 Закону № 1961-IV).

Суд звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону.

Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону.

В постанові від 14.12.21 у справі №147/66/17 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону.

Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV.

Таким чином, врахувуючи, що позивач крім моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, просить стягнути моральну шкоду, заподіяну наслідками ДТП, що призвели до пошкодження транспортного засобу, порушили нормальні життєві зв`язки і вимагають додаткових матеріальних затрат; протягом тривалого часу він не міг користуватися власним автомобілем, чим було порушено встановлений ритм його життя, обмежилась можливість у задоволенні культурно-побутових умов сім`ї, пов`язаних з пересуванням, як особисто його, так і членів сім`ї та близьких родичів; внаслідок пошкодження майна та самого факту ДТП у нього виникла роздратованість, постійні переживання та турботи, пов`язані із пошкодженням автомобіля та з неповною виплатою страхового відшкодування, а також з необхідністю звернення до суду з метою захисту, тобто

просить стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону № 1961-IV) та не належить до шкоди, заподіяної майну (згідно з статтею 28 Закону № 1961-IV), а тому відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини страхувальника ДТП, має бути співмірно компенсована останнім.

З врахуванням наведеного, визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, суд враховує обсяг страждань позивача в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, вартість матеріального збитку по якому дорівнює ринковій вартості досліджуваного об`єкта (транспортний засіб вважається фізично знищеним), порушенням нормальних життєвих зв`язків, певний час вимушених змін у життєвих стосунках, відсутність у нього доказів на підтвердження розміру саме такої моральної шкоди, виходячи з вимог розумності і справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди в сумі 7400 грн., що узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.21 у справі №147/66/17.

Позивачем сплачено судовий збір 3757 грн. 60 коп. в дохід держави (1073 грн. 60 коп. за вимогу майнового характеру, та 2684 грн. за моральну шкоду (необхідна сума судового збору за моральну шкоду становить 1073 грн. 60 коп.).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: в сумі 122 грн. 40 коп. (1073 грн. 60 коп. (за моральну шкоду) Х 11,4%=122 грн. 40 коп.).

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , моральну шкоду в сумі 7400 грн. та судовий збір в сумі 122 грн. 40 коп..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

На рішення суду до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд Житомирської області може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. Л. Гришковець