ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 953/2741/23
Номер провадження 22-ц/818/94/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів - Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 липня 2023 року в складі судді Демченко С.В., у справі № 953/2741/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг кредитування, в зв`язку з чим підписав заяву б/н від 10 серпня 2018 року. Шляхом підписання вказаної анкети-заяви відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: відповідачу був відкритий кредитний рахунок та надано кредит у розмірі, встановленому договором.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість за кредитом, яка станом на 31 грудня 2022 року становить 10453, 87 євро з яких: 5602, 69 євро - прострочена заборгованість за тілом несанкціонованого овердрафту; 4851, 18 євро - заборгованість за простроченими відсотками. Зазначено, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Разом з тим будь-яких заяв від відповідача на адресу Банку про розірвання договору не надходило. 01 лютого 2023 року АТ КБ «Приватбанком» на адресу відповідача було направлено повідомлення про усунення порушення умов договору в тридцятиденний строк з дня отримання даної вимоги шляхом сплати простроченої заборгованості за кредитним договором у розмірі на дату погашення. Проте відповідач на повідомлення жодним чином не відреагував, прострочену заборгованість не сплатив.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в указаному розмірі, а також 6107,83 грн судового збору.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 липня 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 серпня 2018 року у розмірі 5602, 69 євро та судовий збір у розмірі 3354 (три тисячі триста п`ятдесят чотири) гривні 05 копійок. У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 4851, 18 євро відмовлено.

Задовольняючи позов в частині стягнення тільки тіла кредиту, суд першої інстанції послався на правову позицію, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, які не підписувались при заповненні заяви-анкети позичальником, не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору, а встановлені цими документами відсоткова ставка, пеня та штрафи не можуть бути застосовані при визначенні кредитної заборгованості.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, представник АТ КБ «ПриватБанк» - Істамова Ірина Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення відсотків за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Також просила судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підписавши анкету-заяву від 10 серпня 2018 року, ОСОБА_1 приєднався до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені у стандартних формах Умовах і Правилах, Тарифах. Відповідно до Тарифів Умов та правил надання банківських послуг (що діяли станом на 26 травня 2020 року) відсоткова ставка за несанкціонований овердрафт (заборгованість по поточному рахунку, за яким Овердрафт не передбачений) складає 3,4% на місяць (40,8 річних) від суми несанкціонованого овердрафту. Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, відсотки починаючи за весь період нараховувалися за встановленою в Тарифах ставкою 3,4% на місяць (40,8 річних), яка не змінювалася. Звертає увагу суду на те, що дані обставини та доказ не досліджувалися судом. Крім того зазначає, що відповідач не звертався до банку задля розірвання договору, а навпаки погодився з його умовами та прийняв їх до виконання - користувався кредитною картою. У анкеті-заяві від 10 серпня 2018 року зазначено, що «Підписанням цієї анкети-заяви позичальник згідно ст.634 ЦК України в повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті в мережі інтернет за адресою privatbank.ua і які разом із Пам`яткою клієнта та тарифами складають договір банківського обслуговування, екземпляр якого позичальник отримав шляхом самостійного роздрукування». Не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів того, що відповідача ознайомлено з істотними умовами договору, оскільки зазначене спростовується наданими позивачем окрім підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 10 серпня 2018 року, копію Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в редакціях чинних на 10 серпня 2018 року (дату підписання Анкети-заяви) та чинних на 26 травня 2020 року (виникнення на карті позичальника мінусового залишку заборгованості по тілу кредиту у розмірі 5602,69 євро), а також розрахунок заборгованості по договору, виписку по рахунку, довідку про отримання кредитних карток. Зауважує, що суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови в задоволенні позову в цій частині, оскільки банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув. При укладенні договору сторони погодили всі істотні умови, у тому числі щодо відсотків за користування кредитом. Вважає, що судом першої інстанції проігноровано докази надані позивачем щодо погодження з відповідачем умов кредитування, тому посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 є безпідставним.

ОСОБА_1 з заявою про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції не звертався, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) станом на 13 квітня 2023 року, відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 відсутні (а.с.38).

Про розгляд справи в суді апеляційної інстанції відповідач повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с.134-137).

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 липня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що стягненню підлягає лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5602, 69 євро. Що стосується заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 4851,18 євро, то підстав для їх стягнення не вбачається, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо погодження між сторонами розміру відсотків за користування кредитними коштами та розміру неустойки (пені) за невчасне погашення заборгованості.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості в цій частині, оскільки надані банком Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку не повернув фактично отримані та використані кошти, що свідчить про порушення прав позивача, та наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми фактично отриманих грошових коштів (тіло кредиту), у розмірі 5602,69 євро.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 липня 2023 року оскаржується позивачем лише в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 4851,18 євро, тому апеляційний суд, виходячи із наданих йому повноважень, не переглядає рішення суду першої інстанції в іншій частині.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 серпня 2018 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкет-заяв позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.15-17).

У анкеті-заяві зазначено, що підписанням цієї анкети-заяви клієнт банку, відповідно до ст.634 ЦК України, у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом з пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого клієнт отримав шляхом самостійного роздрукування. Погоджується зі збільшеним строком позовної давності, зазначеним в Умовах та правилах, а також із тим, що зміни до Умов та правил вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнта про внесення зміни шляхом використання визначених Умовами та правилами каналів зв`язку. Продовження користування послугами банку після публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням погодження та повного і безумовного прийняття зміненої редакції умов та правил. З довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб ознайомлений (а). Зі змінами Умов та правил надання банківських послуг зобов`язуюсь ознайомлюватися самостійно на офіційному сайті банку privatbank.ua. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача. Також, розмір відсотків за користування коштами та порядок їх нарахування у анкетах -заявах не зазначено. (а.с.15-17)

Позивачем надано копію виписки по рахунку станом на 17 березня 2021 року, в якій відображено рух коштів по рахункам за період 18 травня 2020 року по 28 лютого 2021 року, отримання коштів та розпорядження ними, а також невчасне погашення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам (а.с.14).

Із довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що на підставі укладеного між сторонами кредитний договір № б/н, позичальнику було надано кредитну картку № НОМЕР_1 , дата відкриття 14 травня 2020 року з терміном дії до 03/29, тип картки MasterCard Internet (а.с.13).

Позивач 01 лютого 2023 року направив на поштову адресу позичальника (відповідача по справі) вимогу про необхідність дострокового погашення заборгованості та повернення кредиту у повному обсязі в 30-денний строк (а.с.57-62).

Згідно наданого Банком розрахунку станом на 31 грудня 2022 року мається заборгованість в розмірі - 10453,97 EUR, яка складається з наступного: 5602,69 EUR - прострочена заборгованість за тілом несанкціонованого овердрафту; 4851,18 EUR - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.10-12).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У самій заяві позичальника від 10 серпня 2018 року процентна ставка не зазначена. Доказів, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг, які долучено до позову, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про приєднання відповідачем до Умов та правил надання банківських послуг шляхом підписання відповідних заяв, де зазначено про умови кредитування і, зокрема, про відсоткову ставку за даним кредитом і умови її зміни, колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається із наданих суду копій ( а.с.15-17) відповідач ОСОБА_1 підписав три анкети-заяви клієнта про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, однак жодна з них не містить зазначених апелянтом умов кредитування, як-то: вид кредиту, сума кредиту, розмір процентної ставки за користування кредитом, порядок погашення заборгованості за кредитом тощо, що спростовує твердження позивача про те, що підписання між ним та відповідачем зазначеної анкети свідчить про виникнення між сторонами спору у кредитних правовідносин за договором позики (кредиту), та, як наслідок виникнення у відповідача обов`язку по поверненню кредитних коштів разом зі сплатою відсотків.

Також, додані позивачем до позовної заяви копія витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» чинних на 10 серпня 2018 року та копія витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» чинних на 26 травня 2020 року не є частиною вказаної вище анкети-заяви, оскільки:

- матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що саме зі змістом витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» чинних на 10 серпня 2018 року відповідач ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, зокрема не містять підпису відповідача як відповідний витяг, так і зазначені в ньому Умови;

- не містить посилання зміст підписаної відповідачем анкети-заяви від 10 серпня 2018 року на відповідну редакцію вказаного вище витягу/умов, тоді як саме лише посилання у відповідній анкеті-заяві не свідчить ані про підписання відповідачем витягу з Умов та правил надання банківських послуг, ані про ознайомлення відповідача з таким витягом та приєднання до викладених у ньому умов;

- матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що саме зі змістом витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» чинного на момент здійснення видаткової операції 26 травня 2020 року відповідач ознайомився і погодився з ними, зокрема не містять підпису відповідача як відповідні витяги, так і зазначені у ньому Умови.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що зазначення в анкетах-заявах на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на яку посилається банк.

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем Умови та правила і саме у вказаній редакції розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами в зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (10 серпня 2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12 квітня 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про зміну відсоткової ставки за користування кредитними коштами, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. За таких обставин судова колегія не вбачає підстав для стягнення процентів.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що, підписуючи анкету-заяву, відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а отже виявив згоду на укладення кредитного договору, проте Умови та Правила надання банківських послуг, витяг з тарифів банку, не містять підпису ОСОБА_1 тому відсутні підстави вважати, що останній був ознайомлений із ними.

Заяви про приєднання до умов та Правил надання послуг від 10 серпня 2018 року (а.с.15-17) містять загальну інформацію, а не відсоткову ставку за користування кредитними коштами наданими на підставі анкети-заяви від 10 серпня 2018 року.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні в справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення , яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи справу в межах вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні в справі докази, надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції немає.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 371 ЦПК апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

24 лютого 2022 року Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 14 лютого 2024 року (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 08 листопада 2023 року №3429-IX).

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду в воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, в зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, апеляційний суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст. 371 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова