Суддя Черняк В. Г.
Справа № 644/5821/23
Провадження № 2/644/1007/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

15 лютого 2024 року м. Харків.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Черняка В.Г.,

за участю:

секретаря судових засідань Анохіної А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Салтівський хлібзавод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТДВ «Салтівський хлібзавод» в якому, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованості із заробітної плати в розмірі 23459 грн. 36 коп. та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2023 року по день постановлення судом рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що з 30.01.2019 року по 31.01.2023 року позивач працював в ТДВ «Салтівський хлібзавод» на посаді механіка виробництва. 31.01.2023 року було звільнено за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України, наказ №208. Відповідач ТДВ «Салтівський хлібзавод» при звільненні не виплатив заробітну плату за січень 2023 року, остаточний розрахунок також не провів. На неодноразові звернення з проханням виплатити зарплату відповідач мотивував відсутністю коштів. На даний час заборгованість по заробітній платі складає 23459,36 грн. Таким чином, відповідачем було порушено право на своєчасне отримання заробітної плати та повний і своєчасний остаточний розрахунок при звільненні.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.08.2023 року провадження по справі відкрито, ухвалено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Савченко О.В. в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву в якій позов підтримали в повному обсязі, просили суд розглянути справу без їх участі, у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення.

Відповідач ТДВ «Салтівський хлібзавод» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, до суду викликався належним чином шляхом направлення судових повісток, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У відповідності до п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступні факти та відповідні їх правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 30.01.2019 року згідно наказу № 19 від 29.01.2019 року був прийнятий на роботу до Товариства з додатковою відповідальністю «Салтівський хлібзавод» на посаду механіка виробництва.

31.01.2023 року позивач ОСОБА_1 звільнений за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України, на підставі наказу начальника ВК Шабанова І.О. №208.Викладене підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 15.07.1980 року.

Згідно витягу Пенсійного фонду України з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування заробітна плата ОСОБА_1 за січень складає 23459 грн. 36 коп.

Згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 за період з 03.10.2022 р. по 11.10.2023 р., позивачу 08.02.2023 р. була зарахована заробітна плата в сумі 2552 грн. 41 коп. та 4747 грн. 48 коп., а загалом 7299,89 грн. Тобто, заборгованість із заробітної плати ОСОБА_2 , з урахуванням виплаченої суми - 7299,89 грн., становить 16 159 грн. 47 коп.

За приписами ст.47 КЗпП роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100.

Відповідно до п. 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно із пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи наведені законодавчі приписи та встановлені обставини спірних правовідносин, за відсутністю доказів на підтвердження того, що затримка розрахунку сталася не з вини відповідача, суд доходить висновку, що оформивши звільнення позивача ОСОБА_1 та видавши йому трудову книжку, відповідач ТДВ «Салтівський хлібзавод» свій обов`язок із проведення з позивачем повного розрахунку в день звільнення не здійснив, а тому є підстави як для стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 16 159 грн. 47 коп., (відповідно до відомостей ПФУ та відомостей по картковому рахунку за лютий 2023 року), так і для застосування до відповідача ТДВ «Салтівський хлібзавод» відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України.

Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за весь час затримки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з розміру середньоденного заробітку позивача, який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, та дорівнює 807 грн. 94 коп.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді.

У позові ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2023 року по день постановлення судом рішення.

Однак, згідно ч.1 ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Виходячи із наведеного, час затримки розрахунку із позивачем складає 6 місяців.

Розрахунок проведений судом наступним чином: 129 робочих днів (час затримки розрахунку (шість місяців) х 807 грн. 94 коп. (середньоденна заробітна плата за два календарних місяці, що передували звільненню) = 104 224 грн. 26 коп., отже позовна вимога позивача ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати працівнику сум, що підлягають виплаті при звільненні, підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати та про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5117, 32 грн., а саме 2089,32 грн. за частково задоволену позовну вимогу про стягнення заборгованості із заробітної плати, та 3028 грн. за задоволену позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 19, 76, 81, 82, 141, 264, 265, 279, 430 ЦПК України, ст.ст. 47, 116, 117КЗпП, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, Пленумом Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», Законом України «Про судовий збір», суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Салтівський хлібзавод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Салтівський хлібзавод» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати у розмірі 16 159 грн. 47 коп. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Салтівський хлібзавод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 104 224 грн. 26 коп. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Салтівський хлібзавод» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 5117, 32 грн.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, з дня проголошення рішення до Харківського апеляційного суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення,

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБЗАВОД», , вул. Гвардійців-Широнінців, б.1, м. Харків.

Головуючий - суддя: В. Г. Черняк