Єдиний унікальний номер: 448/1144/23
Провадження № 2/448/69/24
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05.04.2024 м. Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гіряк С.І.,

за участі секретаря судового засідання Семен І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 )

до

відповідача 1: Головного управління Національної поліції у Львівській області (місцезнаходження: вул. Ген. Григоренка, 3, м. Львів, індекс 79007)

відповідача 2: Державної казначейської служби України (місцезнаходження: вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, індекс 01601)

вимоги позивача: про відшкодування моральної та майнової шкоди внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності,

учасники справи:

представник відповідача 1 Паїк М.В. (в режимі відеоконференцзв`язку),

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідачів

1. ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представниця адвокат Струсінська М.Р., звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та майнової шкоди внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності.

2. На обгрунтування вимог вказує, що 11.02.2023 року поліцейським СРПП ВП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області капралом поліції Сидорем Віталієм Романовичем відносно ОСОБА_1 складено протокол серії ААД № 174491 за ч.1 ст. 130 КУпАП. Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 19.04.2023 року, яка набрала законної сили 02.05.2023 року, у справі № 448/257/23 (провадження № 3/448/242/23) провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Згідно вказаної постанови винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - не доведена.

3. Зазначає, що незважаючи на закриття провадження у справі, діями поліцейського СРПП ВП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області капрала поліції Сидора Віталія Романовича щодо складання стосовно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення позивачу завдано моральної шкоди, оскільки ним перенесені моральні страждання, які були викликані нервовим напруженням, переживаннями з приводу можливості притягнення його до відповідальності за діяння, яке він не скоював, необхідністю захищатися в суді від необгрунтованого обвинувачення, погіршенням відносин з дружиною, оточуючими людьми, порушенням нормальних життєвих зв`язків, необхідності вжиття додаткових зусиль для нормалізації звичного життя.

4. Крім цього, зазначає, що позивач працює за кордоном водієм, а саме здійснює міжнародні вантажні перевезення. Вказує, що незаконне притягнення до адміністративної відповідальності унеможливило отримання позивачем заробітку, необхідного для забезпечення сім`ї (у позивача на утриманні є троє малолітніх дітей), оскільки на час розгляду справи останній не міг надавати послуги з перевезення вантажів на підставі тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом, що викликало додаткові негативні емоційні переживання.

5. Зазначає, що статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. А шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 Цивільного кодексу України. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок закриття справи про адміністративне правопорушення.

6. Вказує, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь- які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.Просить врахувати правову позицію Верховного Суду у постановах від 05.02.2020 по справі №640/16169/17, від 09.06.2021 по справі №726/837/20, від 10.10.2019 у справі №569/1799/16-ц, від 29.09.2021 у справі №166/1222/20.

7. Вважає, що у зв`язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у нього виникло право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати, що також виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення. Вказує, що незаконне притягнення позивача до адміністративної відповідальності тривало 2 місяці 21 день, тобто з моменту складення постанови 11.02.2023 до моменту набрання законної сили рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 19.04.2023, а тому мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 18090 гривень. У зв`язку з чим просить суд стягнути з Державного Бюджету 18090 гривень моральної шкоди та 10000 гривень, сплачених ним у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у справі про притягнення до адміністративної відповідальності. Також просить стягнути з Державного Бюджету понесені судові витрати.

8. Представник відповідача 1 Головного Управління Національної поліції у Львівській області 22.08.2023 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що проти позовних вимог заперечує в повному обсязі та вважає такі безпідставними. В обґрунтування відзиву покликається на те, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

9. Вказує, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Зазначає, що підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Разом з тим, складання протоколу це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КпАП України, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень.

10. Звертає увагу, що працівник поліції не завдавав ні матеріальну, ні моральну шкоду, оскільки рішень щодо позивача не приймав. Жодних наслідків щодо позивача у зв`язку із складенням протоколу не відбулось, оскільки провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України за відсутністю у діях складу адміністративного правопорушення було закрито Мостиським районним судом Львівської області.

11. Також вказує, що позивач посилається на наявність постанови судді Мостиського районного суду Львівської області від 19 квітня 2023 року, якою провадження в справі за порушення ч. 1 ст. 130 КпАП України щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, та зазначає про те, що така постанова є доказом неправомірності дій працівників патрульної поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, а також підставою для відшкодування моральної шкоди. Зазначає, що постанова судді Мостиського районного суду Львівської області від 19 квітня 2023 року не є належним і допустимим доказом завдання позивачу моральної шкоди, зокрема, що він зазнавав значних моральних страждань, нервового напруження, порушення звичайного ритму його життя, оскільки факт закриття провадження у справі за відсутності в діях складу адміністративного правопорушення не є тотожним факту заподіяння моральної шкоди, який підлягає доведенню на загальних підставах.

12. Щодо відшкодування моральної шкоди, вказує, що важливою умовою для осіб, які звертаються до суду для відшкодування моральної шкоди, є наявність доказів. Це факти, що підтверджують страждання фізичної особи, про які йдеться у вищезазначеній статті 23 ЦК України. Відтак доказами заподіяння позивачу моральної шкоди мають слугувати висновки психолого - психіатричної експертизи. Зазначає, що жодної експертизи на підтвердження отримання позивачем фізичних чи душевних страждань не проводилося. У позові ОСОБА_1 не доведено наявності вини їхньої установи, безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними, на думку позивача, діями їхньої установи та заподіяною моральною шкодою, а також позивачем не надано доказів, які встановлюють, що йому було заподіяно фізичний біль та страждання.

13. Щодо стягнення судових витрат та витрат у зв`язку з наданням позивачу правової допомоги, зазначає, що в документах, які подані позивачем на підтвердження понесених судових витрат, а саме в договорі про надання правничої допомоги від 21.02.2023 не зазначено, в якій саме справі надана правнича допомога, тобто відсутня конкретна прив`язка до вказаної справи. Щодо акту про надання правничої допомоги №1 від 21.02.2023, в якому вказано детальний опис робіт, вказує, що в даному акті також не зазначено, в якій саме справі надана правнича допомога, відтак неможливо встановити в межах якої справи виконувались роботи щодо надання правової допомоги. Крім того певні види послуг надані адвокатом, які вказані в даному акті є необгрунтованим та не мають жодного відношення до розгляду даної справи. Крім того, ОСОБА_1 не долучено жодних документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Від так вважає, що вищевказані докази є неналежними, та такі, що документально не підтверджують судових витрат в розмірі визначеному в заяві, а вимога щодо стягнення судових витрат та витрат у зв`язку з наданням позивачу правової допомоги в розмірі 10 000грн. є безпідставною та не підлягає задоволенню. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

14. Представник відповідача 2 Державної казначейської служби України 28.08.2023 подав відзив на позовну заяву, у якій звертає увагу на те, що позивачем залучено його до справи у якості співвідповідача, однак будь-яких спільних прав чи обов`язків у Казначейства, як державного органу, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів та органів, по відношенню до позивача немає. Вважає, що відповідачем у справі є Держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Таким органом у цій справі є відповідний орган патрульної поліції (дії/бездіяльність якого на думку позивача, спричинили йому моральні страждання, заподіяли моральну шкоду). Казначейство, яке лише через повноваження щодо виконання судових рішень про стягнення коштів з державного бюджету на відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади не можуть бути відповідачами у даній справі.

15. Щодо підстав відшкодування моральної та матеріальної шкоди, вказує про те, що підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Однак, на даний момент рішень, дій (бездіяльності) органу державної влади не визнано незаконними, а тому відсутні будь-які правові підстави для відшкодування шкоди.

16. Також звертає увагу суду на те, що звернувшись з цим позовом до суду позивач зазначив, що Відповідачем 1 протиправно складено постанову про адміністративні правопорушення відносно нього, чим завдано йому моральної шкоди, однак мотиви позову обґрунтовуються та зводяться до загальних фраз і не підкріплюються жодними доказами. Натомість, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Вказує, що прийняте Мостиським районним судом Львівської області рішення від 19.04.2023 по справі №448/257/23 саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за будь-яку завдану позивачу моральну шкоду і немає необхідності для її стягнення у грошовому еквіваленті. Закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії/бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

17. Щодо відшкодування судових витрат, вказує, що визначений позивачем розмір судових витрат у сумі 10000 гривень є неспівмірним із складністю даної справи та документально не підтвердженим. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

ІІ. Позиція учасників процесу

18. В судове засідання позивач не з`явився. Його представниця адвоката Струсінська М.Р. подала заяву 15.01.2034,15.02.2024, 11.03.2024, в якій просить розгляд справи проводити без їх участі в межах викладених позовних вимог на підставі наявних доказів.

19. Представника відповідача-1 Головного управління Національної поліції у Львівській області - Паїк Марія Василівна у судовому засіданні позовні вимоги заперечила повністю з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначила, що позовні вимоги не визнає, вважає такі безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Просила відмовити у задоволенні позову повністю.

20. Представник відповідача - 2 Державної казначейської служби Українив судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Про причин неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення розгляду не подав.

21. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України, тому неявка представника відповідача 2 не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі

22. Згідно ухвали суду від 12.07.2023 позовна заява залишена без руху для усунення, вказаних у ній недоліків.

23. Ухвалою від 11.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження.

24. Ухвалою суду від 25.08.2023 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

ІV. Обставини справи, встановлені Судом

25. Так, судом встановлено, що 11.02.2023 року поліцейським СРПП ВП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області капралом поліції Сидорем Віталієм Романовичем відносно ОСОБА_1 складено протокол серії ААД № 174491 за ч.1 ст. 130 КУпАП. 26. Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 19.04.2023 року, яка набрала законної сили 02.05.2023 року, у справі № 448/257/23 (провадження № 3/448/242/23) провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З даної постанови вбачається, що суть правопорушення полягала в тому,що ОСОБА_1 , 11.02.2023 о 18 годині 15 хвилин в АДРЕСА_2 , керував автомобілем марки «MAZDA 3» р.н. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» №6810, тест №25, результат 0,21%, під відеозапис на бодікамеру.

Також згідно даної постанови судом було встановлено, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - не доведена, оскільки показник в 0,21 проміле, який став підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , перебуває в межах допустимої похибки приладу. Жодного адміністративного стягнення, передбаченого статтею 24 КУпАП, до нього відповідачем застосовано не було.

27. На утриманні ОСОБА_1 перебуває троє малолітніх дітей: дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

28. ОСОБА_1 видано органом ТСЦ4679 19.07.2022 року (дійсне до 19.07.2052 року) свідоцтво водія серії НОМЕР_5 з категоріями В1 В С СЕ.

29. ОСОБА_1 видано 07.06.2022 року (дійсне до 06.06.2027 року) свідоцтво водія № НОМЕР_6 з метою комерційного перевезення вантажів автомобільним транспортом, що підтверджується копією перекладу свідоцтва водія № НОМЕР_6 .

На підтвердження обставин заподіяння позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, представником позивача доказів не долучено.

V. Застосоване Судом законодавство

А. Загальні засади судочинства

30. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Б. Щодо моральної шкоди

31. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

32. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частини перша - третя статті 23 ЦК України).

33. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

34. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до статей 2, 4 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

35. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

36. Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20)).

37. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)).

38. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року в справі № 607/11755/20 (провадження № 61-13672св21)).

39. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).

40. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

41. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від31.03.1995року №4«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 464/9789/17, вказано, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір, а суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

VІ. Висновки Суду

42. Щодо залучення співвідповідачем Державної казначейської служби України у Львівській області слід зазначити наступне.

У частині першій статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно частини другої статті 48ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Тлумачення вищевказаної правової норми дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Державна казначейська служба України чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача.

Державна казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року по справі № 242/4741/16-ц.

З вище зазначеного вбачається, що належним відповідачем у даній категорії справ є відповідний орган державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду, а залучення або навпаки незалучення Державної казначейської служби України до розгляду справи не впливає на спірні правовідносини.

Щодо моральної шкоди

43. У справі, яка розглядається судом встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та майнової шкоди внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності. На обгрунтування вимог вказує, що 11.02.2023 року поліцейським СРПП ВП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області капралом поліції Сидорем Віталієм Романовичем відносно ОСОБА_1 складено протокол серії ААД № 174491 за ч.1 ст. 130 КУпАП. Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 19.04.2023 року, яка набрала законної сили 02.05.2023 року, у справі № 448/257/23 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Позивач в позовній заяві зазначає про розмір шкоди, яку слід стягнути з Державного Бюджету становить 18090,00 гривень моральної шкоди та 10000,00 гривень, сплачених ним у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

44. При вирішенні даного спору, суд враховує, що процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду чітко врегульовані нормами Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка затверджена спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року за № 1452/735 .

Відповідно до ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

45. Вимогами п. п 6, 7 Розділу 1 Інструкції 1452/735, встановлено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби).

46. Відповідно Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ від 9 листопада 2015 року, - гранична норма алкоголю допустима у крові становить 0,2 проміле.

47. Із змісту постанови Мостиського районного суду від 19.04.2023, яка має в даному спорі преюдиціальне значення, встановлено, що «25. З акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6810», встановлено, що огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками; результат огляду на стан сп`яніння «проба позитивна 0,21 проміле». 26. Тому, Суд звертає увагу, що показник в 0,21 проміле, який став підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - перебуває в межах допустимої похибки приладу.»

48. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

49. У випадку вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, відповідною уповноваженою на те посадовою особою складається протокол (стаття 254 КУпАП).

Суд звертає увагу, що під час розгляду справи відносно ОСОБА_1 № 448/257/23 судом не було встановлено підстав для визнання дій інспектора протиправними.

50. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199 гс 18) вказала, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

51. Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

52. За наведених обставин, приходжу до переконання, що інспектор поліції, виявивши у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, встановивши за допомогою алкотестеру результат огляду на стан сп`яніння у нього пробу позитивну 0,21 проміле - склав відносно позивача як водія транспортного засобу протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. В даному випадку працівник поліції діяв згідно вимог Інструкції, яка визначає, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом та визначає, що гранична норма алкоголю допустима у крові становить 0,2 проміле.

53. Судом встановлено, що дії працівника поліції були правомірними, тому Суд прийшов до висновку, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу заподіяння йому моральної шкоди у зв`язку з складенням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. Суд звертає увагу, що під час розгляду справи №448/257/23 судом не було встановлено підстав для визнання дій інспектора протиправними, провадження у справі було закрито з підстав того, що показник 0,21 проміле, який став підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 перебував в межах допустимої похибки приладу.

54. При цьому судом враховується також те, що ОСОБА_1 дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення не оскаржував в адміністративному порядку.

55. Окрім того, жодного адміністративного стягнення, передбаченого статтею 24 КУпАП, до нього відповідачем застосовано не було, оскільки провадження в справі було закрите.

56. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне однозначний у всіх випадках обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені рішенням суду.

57. Відповідно до ст.ст. 77, 78ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

У спорах про компенсацію моральної шкоди відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; відповідач доводить відсутність протиправності та вини; сам лише факт закриття провадження в адміністративній справі не свідчить про заподіяння моральної шкоди позивачу та вимагає встановлення складу правопорушення; в цій справі відсутні обставини, які б свідчили про завдання моральної шкоди, і позивач про них не вказав.

Посилання позивача на те, що притягнення його до адміністративної відповідальності унеможливило отримання позивачем заробітку, необхідного для забезпечення сім`ї, оскільки на час розгляду справи останній не міг надавати послуги з перевезення вантажів на підставі тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом, не підтверджені належними доказами.

Крім того, згідно п.п. 4,5 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія, талона про проходження державного технічного огляду і ліцензійної картки на транспортний засіб та їх повернення, затвердженого Постановою КМ України 17 грудня 2008 № 1086 - У разі вчинення правопорушення, за яке передбачено накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, складається протокол про адміністративне правопорушення у двох примірниках і тимчасово вилучається посвідчення водія, про що робиться запис у протоколі. До винесення судом постанови у справі про адміністративне правопорушення та набрання нею законної сили уповноважена особа видає водієві тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом строком не більше ніж на три місяці з дати вилучення посвідчення.

Наведені обставини свідчать про те, що позивач на час складення протоколу відносно нього та винесення судом постанови та набрання нею законної сили не був позбавлений права керування транспортними засобами.

58. Суд вважає, що позивач не надав суду жодних доказів чи документів, які б вважалися належними та допустимими доказами заподіяння йому моральної шкоди, розмір якої ним заявлений.

59. З огляду на викладене, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, внаслідок незаконних дій відповідача, а також не довів причинно-наслідковий зв`язок між діями службових осіб поліції та настанням негативних наслідків, на які він посилався у позовній заяві, обґрунтовуючи моральну шкоду. Відтак, в задоволенні позовної вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди слід відмовити у зв`язку з безпідставністю такої.

VІІ. Розподіл судових витрат

60. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

61. Враховуючи вимоги ЦПК України і те, що у задоволенні позову позивачу було відмовлено у повному обсязі, понесені стороною судові витрати слід залишити за ним.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 46, 47, 48, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 279, 352,354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та майнової шкоди внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

3. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 11.04.2024

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління патрульної поліції у Львівській області, , 79007, місцезнаходження: м.Львів, вул. Ген. Григоренка, 3.

Відповідач: Державна казначейська служба України, , місцезнаходження: вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, індекс 01601.

Суддя Світлана ГІРЯК