У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.04.2024

Справа № 331/1904/23

Провадження № 2/331/93/2024

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Н.В.Фісун, при секретарі Свириденко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції клопотання представника позивача адвоката Богач А.О. про витребування доказів,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м.Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа Дніпропетровський науково-дослідний інститут судових експертиз міністерства юстиції у якому просить визнати протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботи і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Богач А.О. підтримала клопотання про поновлення строку щодо подання клопотання про витребування доказів та витребувати докази , перелік яких вказаний у клопотанні, яке надійшло до суду 13.02.2024 року./а.с.177-193 Т.6/, прохала суд йогозадовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_1 підтримала клопотання представника та прохала суд його задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечували проти задоволення клопотання про витребування доказів з огляду на його необґрунтованість та безпідставність, заперечення долучили до матеріалів справи.

Представники третьої особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання про витребування доказів .

Вислухавши думку присутніх осіб, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання з огляду на таке.

Згідно із ч.2 ст.83ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.84ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Аналіз змісту наведеної норми дає підстави для висновку, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача подати до суду певний процесуальний документ у встановлений законом строк. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Судом встановлено, що ухвалою суду від 16.11.2023 року представнику позивачу адвокату Богач А.О. було відмовлено у клопотання про витребування доказів, які вказані у клопотанні.

З матеріалів справи вбачається, що 13.02.2024 року представник позивача адвокат Богач А.О. повторно подала до суду клопотання про витребування доказів та клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання клопотання про витребування доказів. В клопотанні представник позивача звертала увагу суду, на те що адвокатом Богач А.О. було зроблено Дніпропетровського науково-дослідного інститут судових експертиз Міністерства юстиції України було зроблено 49 адвокатських запитів, але не зважаючи на це відповідь було надано одну та безпідставно зобов`язано адвоката сплатити 4 398,30 грн.

Тобто, суд приходить до висновку, що представник позивача протягом тривалого періоду часу не вживав дій щодо звернення до суду у даній справі з відповідними клопотаннями.

Суд вважає, що наведені представником позивача доводи про наявність поважних причин пропущення процесуального строку, не є поважними та істотними, оскільки ніяким чином не перешкоджали представнику позивача подати відповідні клопотання.

Відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Так згідно п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий … розгляд його справи упродовж розумного строку … судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя, в тому числі щодо виконання судового рішення, як завершальній стадії судового розгляду. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у ст.6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії», рішення від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України»).

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року «Трух проти України»).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципам рівності сторін та юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).

Аналіз наведених рішень ЄСПЛ свідчить про те, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує справедливий судовий розгляд не тільки позивачу, а й іншій стороні - відповідачу, в тому числі при вирішенні питання про поновлення строків для вчинення процесуальних дій.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Аналогічні висновки містяться в ухвалах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 753/17563/19 та від 23 грудня 2020 року у справі № 557/94/19.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2,4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

Відповідно ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи наведені обставини, клопотання представника позивача про поновлення процесуального строку задоволенню не підлягає, а клопотання про витребування доказів слід залишити без розгляду.

Відмова суду у поновленні встановленого законом процесуального строку ґрунтується на законі та переслідує легітимну мету, а також має розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами і поставленою метою та не суперечить принципу рівності сторін.

Керуючись статтями 126, 127, 222, 260, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача адвоката Богач А.О. про поновлення пропущеного процесуального строку щодо подання клопотання про витребування доказів відмовити.

Клопотання представника позивача адвоката Богач А.О. про витребування доказів - залишити без розгляду.

Ухвалу суду в частині відмови у поновлені процесуального строку може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 10.04.2024 року.

Суддя: Н.В.Фісун