Провадження № 22-ц/4808/327/24
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2023 року під головуванням судді Кіндратишин Л.Р. у м. Івано-Франківськ,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2023 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 20.08.2014 між сторонами було укладено шлюб. У шлюбі в них народилася дитина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 забезпечено домашнє навчання в Ліцеї №1 м. Івано-Франківська. Вона відвідує платні гуртки, а саме: в школі «Акторкс» навчається в групі гімнастика та хореографія, а в Ліцеї - фітодизайну. Для загального розвитку дитини, придбання одягу, допоміжного приладдя, оплати за навчання в приватних школах витрачається близько 5000 грн щомісяця. Відповідач фактично усунувся від матеріального забезпечення дитини, не надає жодних коштів і навіть тих, що раніше отримував на дитину, не бере участі в утриманні та розвитку спільної дитини, а кошти, що належали дитині, використав у своїх цілях.

Зазначає, що належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, вона одна не зможе постійно забезпечити. Оскільки відповідач є пенсіонером, а також додатково працює (музичний гурток Ліцей №1 м. Калуша), а тому відповідач має додаткові доходи. Також відповідач інших осіб на утриманні не має, працездатний, має нерухоме майно, а тому вважає, що він може сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 500 грн щомісячно, починаючи стягнення з моменту пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2023 року задоволено позов.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 500 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів розпочато з 12.10.2023.

Стягнуто з ОСОБА_2 1073,60 грн судового збору в дохід держави.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Апелянт вказує на те, що єдиною підставою для задоволення позову в суду першої інстанції був акт обстеження матеріально побутових умов сім`ї від 19.10.2023 в якому зазначено, що загальний дохід сім`ї ОСОБА_2 , складає близько 10 000 грн. Оскільки такий акт не був долучений при поданні позовної заяви і посилання на такий в ній немає, тому суд першої інстанції не мав приймати його до уваги при розгляді справи.

Судом не взято до уваги і те, що єдиним джерелом доходу ОСОБА_2 є пенсія у розмірі 3000 грн. Також судом не враховано, що з 01.11.2023 йому припинено виплату допомоги як малозабезпеченій сім`ї у сумі 3125 грн. Апелянт вважає, що його дохід не є достатнім, а присуджений судом розмір аліментів в розмірі 2500 грн є завищеним та позбавляє його засобів для існування. В матеріалах справи відсутні докази матеріального становища ОСОБА_2 , які б свідчили про те, що він має можливість сплачувати аліменти в визначеному судом розмірі.

Він є непрацездатною особою та немає можливості утримувати дитину, а саме сплачувати мінімальний гарантований розмір аліментів, а мати дитини має можливість оформити та отримувати тимчасову державну допомогу.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 20.08.2014 зареєстрували шлюб (а.с.6).

Згідно з копії свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 23.05.2017 серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис за №242. Батьки: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 (а.с.5).

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 25.02.2021 у справі №345/483/21 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 20.08.2014 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Калушу реєстраційної служби Калуського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №332 - розірвано. Дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено з батьком (а.с. 51, 70-71).

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.10.2023 у справі №345/483/21, заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.02.2021 у справі №345/483/21 скасовано та призначено до розгляду (а.с. 48 - 49).

Згідно з копією короткого рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.11.2023 у справі №345/483/21, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. У задоволені решти вимог - відмовлено (а.с. 72).

Згідно з довідки від 09.10.2023, виданої міським центром «Акторкс», ОСОБА_6 відвідує заняття з хореографії та гімнастики в мистецькому центрі «Акторкс» з 02.08.2023 по теперішній час та є членом Громадської організації «Арт Стайл» (а.с.11).

Відповідно до довідки від 09.10.2023 №308, виданої Ліцеєм №1 Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_4 дійсно навчається у 1-Г класі в Ліцеї №1 (а.с.12).

Згідно з товарним чеком від 30.10.2023, ОСОБА_1 здійснювалась оплата за заняття гімнастики та хореографії в сумі 1450 грн (а.с. 58).

Згідно з пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 , виданого 04.06.2014 Пенсійним фондом України, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 отримує пенсію за віком (а.с. 47).

Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 01.09.2023, сума доходу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за червень 2023 року становила 3 125,90 грн (а.с. 43).

Відповідно до довідки №77/01-18, виданої 01.11.2023 Калуським ліцеєм №1, ОСОБА_2 не працює в Калуському ліцеї №1 Калуської міської ради Івано-Франківської області (а.с. 42).

Згідно з довідками №1196, 1107, виданої 06.11.2023 Управлінням соціального захисту населення Калуської міської ради Івано-Франківської області ОСОБА_2 перебував на обліку та з 01.03.2022 до 01.11.2023 було призначено допомогу як малозабезпеченій сім`ї, станом на 06.11.2023 на обліку не перебуває (а.с. 44, 46).

Відповідно до довідки №1964 від 03.11.2023, виданої ВОГ №7 (сервісним центром), ОСОБА_2 знаходиться на обліку в ГУ ПФУ Івано-Франківської області та отримує пенсію за віком, розмір якої становить 3 000 грн (а.с. 45).

З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_2 від 19.10.2023, складеного працівниками служби у справах дітей Калуської міської ради вбачається, що у присутності ОСОБА_2 було проведено обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та обстеженням встановлено, що сім`я складається із осіб: батько дитини ОСОБА_2 , який зареєстрований і проживає, донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована, але на даний час не проживає. Санітарний стан приміщення задовільний. Зі слів ОСОБА_2 загальний заробіток сім`ї складає близько 10 000 грн на місяць. Також зі слів ОСОБА_2 встановлено, що він отримує пенсію за віком та підробляє концертними виступами, малює картини, які продає, за що і отримує свої фінансові доходи (а.с.73).

Відповідно до частин першої і другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначив, що право вибору стягнення аліментів у частці або в твердій грошовій сумі в цьому випадку виключно належить позивачу, оскільки саме з нею проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів врахував інтереси дитини тащо обов`язок утримувати дитину є рівною мірою як матері так і батька. Виходячи з принципів розумності та справедливості витрат, які позивачка несе на утримання доньки, встановивши особу відповідача, який є пенсіонером і отримує пенсію за віком, має додаткові доходи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апелянта, що єдиною підставою для задоволення позову був акт обстеження матеріально побутових умов сім`ї від 19.10.2023, його дохід не є достатнім, а присуджений судом розмір аліментів є завищеним та позбавляє його засобів для існування є необґрунтованими.

Судом першої інстанції враховано обов`язок та відповідальність обох батьків за забезпечення дитини в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, необхідних для належного розвитку дитини та обов`язок батька дитини щодо належного утримання дитини, яка з ним не проживає. Також судом враховано матеріальне становище платника та одержувача аліментів, яке підтверджено належними доказами у справі.

Доводи апелянта, що судом не взято до уваги, що єдиним джерелом його доходу є пенсія у розмірі 3000 грн, а з 01.11.2023 йому припинено виплату допомоги як малозабезпеченій сім`ї у сумі 3125 грн не заслуговують на увагу. Суд першої інстанції взяв до уваги матеріальний стан відповідача на час розгляду спору по суті і зазначив, що наявність у відповідача пенсії не є підставою для звільнення від сплати аліментів на дитину. Разом з тим, судом враховано, що відповідач вказував про свій щомісячний дохід в розмірі 10 000 грн, що відображено в акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 19.10.2023.

Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину, адже аліменти на дитину є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише їх отримують та використовують їх від імені дітей.

Верховний Суд у постанові від 12.01.2022 у справі №640/15771/19 виснував, що положення ст. 185 СК стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається у цій статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Такі особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

У постанові Верховного Суду від 12.01.2022 у справі №545/3115/19 викладено правовий висновок, що відшкодування одним із батьків половини вартості ремонту технічних пристроїв, половини вартості витрат на лікування, відвідування секцій та позашкільних закладів не є додатковими витратами в розумінні вимог СК України та охоплюються розміром аліментів, що стягуються з нього на утримання дитини на користь іншого з батьків.

Суд враховує обов`язок та відповідальність обох батьків дитини за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а отже, й обов`язок батька дитини, який з нею не проживає, дбати про виховання, здоров`я і матеріальний добробут дитини, виходячи тільки з найкращих інтересів дитини.

Посилання апелянта у скарзі на неможливість утримувати дитину, а саме сплачувати мінімальний гарантований розмір аліментів, у зв`язку з чим мати дитини має можливість оформити та отримувати тимчасову державну допомогу не заслуговують на увагу.

Оскільки обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати малолітню дитину, не може бути перекладено винятково на матір, а тому вимога про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача ґрунтується на нормах закону.

Відсутність у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не є обставиною, яку слід ураховувати судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Колегія суддів приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів відповідає вимогам закону, є справедливим, відповідає інтересам та потребам дитини, з врахуванням рівного обов`язку обох батьків приймати участь у вихованні та її утриманні, є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і може сплачуватися відповідачем станом на час постановлення рішення судом.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук О.О.Томин