Справа № 473/6480/23
РІШЕННЯ

іменем України

"05" березня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Матвійця Ю.П., представника позивача Столітнього М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 07 липня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з відповідачкою договір про надання споживчого кредиту №4428437.

Відповідно до договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 9 500 грн зі строком користування коштами протягом 30 днів до 06 серпня 2021 року, яка в свою чергу зобов`язалася вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1,615 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом протягом строку кредитування, а в разі пролонгації строку кредитування (за ініціативою позичальниці або автопролонгації за визначених у договорі умов) проценти підлягають до нарахування за ставкою 1,90 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом.

У разі пролонгації договору за ініціативою позичальниці строк кредитування продовжується на 30 днів, а в разі автопролонгації продовження строку кредитування здійснюється щоденно, але не більше 90 календарних днів поспіль.

03 травня 2022 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» договір факторингу №03-05/2022, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №4428437 від 07 липня 2021 року.

Позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 08 листопада 2023 року виникла заборгованість у загальному розмірі 31 160 грн, у тому числі:

- заборгованість за кредитом 9 500 грн;

- заборгованість за процентами 21 660 грн.

Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки у повному обсязі.

Крім цього, оскільки відповідачка порушила грошове зобов`язання, а тому ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України просило стягнути з неї на свою користь 3 % річних за період прострочення виконання зобов`язання (з 01 грудня 2021 року до 08 листопада 2023 року) у розмірі 1 810,69 грн, інфляційні втрати (за грудень 2021 року червень 2023 року (включно)) у розмірі 9 877,72 грн, а також судові витрати.

18 грудня 2023 року від представника відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що:

- ОСОБА_1 не набула жодних зобов`язань перед позивачем, а останній не набув прав кредитора та, відповідно, права вимоги стягнення заборгованості, оскільки ні ТОВ «Авентус Україна», ні ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» належним чином не повідомили відповідачку про укладення договору факторингу та заміну кредитора у зобов`язанні, що вказує на відсутність порушень прав ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», яке не є належним позивачем у справі. Водночас вказував на сумнівність договору факторингу та додатків до нього;

- договірні проценти нараховані кредитором з порушенням умов кредитного договору, зокрема, незважаючи на належне виконання відповідачкою кредитного договору, за підвищеною процентною ставкою у розмірі 1,90 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом (яка не підлягала до застосування) замість узгодженої пільгової 1,615 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом, а також понад встановлений у договорі строк користування кредитом (строк кредитування), а тому не підлягають стягненню;

- нарахування позивачем інфляційних втрат, а також процентів за прострочення відповідачкою грошового зобов`язання є безпідставним у зв`язку з наявністю законодавчої заборони на здійснення таких нарахувань у період дії воєнного стану в Україні.

Також представник відповідачки ОСОБА_2 вказував на те, що позивач не довів належними доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Вказані витрати, враховуючи те, що справа є незначної складності та не потребує значного обсягу підготовчих робіт, є завищеними та не відповідають критеріям дійсності, розумності та необхідності, а тому не підлягають стягненню.

12 січня 2024 року від представника позивача ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив, у якій представник підтримав позовні вимоги у повному обсязі, вказуючи на те, що 07 липня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з відповідачкою кредитний договір в електронній формі з дотриманням положень Закону України «Про електронну комерцію». У договорі сторони узгодили усі його істотні умови, ОСОБА_1 підписала договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тим самим набула статусу, прав та обов`язків позичальниці у кредитних правовідносинах. В подальшому на підставі договору факторингу відбулася заміна кредитора у зобов`язанні замість ТОВ «Авентус Україна» статусу кредитора набуло ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», яке належним чином повідомило відповідачку про цю обставину.

Також вважав безпідставними твердження відзиву про: порушення кредитором порядку нарахувань за кредитним договором, вказуючи на те, що проценти за користування кредитом нараховані у повній відповідності з умовами кредитного договору; незгоду представника відповідачки з розміром витрат на професійну правничу допомогу, вказуючи на те, що саме такий розмір витрат був погоджений між позивачем та його представником, який є співмірним зі складністю справи, обсягом виконаних робіт, витраченим адвокатом часом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі відповідачки та її представника, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема суд встановив, що 07 липня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з відповідачкою договір про надання споживчого кредиту №4428437.

Відповідно до договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 9 500 грн зі строком користування коштами протягом 30 днів до 06 серпня 2021 року, яка в свою чергу зобов`язалася вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1,615 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом протягом строку кредитування, а в разі пролонгації строку кредитування (за ініціативою позичальниці або автопролонгації за визначених у договорі умов) проценти підлягають до нарахування за ставкою 1,90 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом.

У разі пролонгації договору за ініціативою позичальниці строк кредитування продовжується на 30 днів, а в разі автопролонгації продовження строку кредитування здійснюється щоденно, але не більше 90 календарних днів поспіль.

03 травня 2022 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» договір факторингу №03-05/2022, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №4428437 від 07 липня 2021 року.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» уклали між собою кредитний договір в електронній формі, узгодили у ньому усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальниця підписала договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Факти укладення кредитного договору та отримання позичальницею кредитних коштів не оспорювалися жодною зі сторін.

Таким чином, ОСОБА_1 набула статусу, прав та обов`язків позичальниці у кредитних правовідносинах з ТОВ «Авентус Україна».

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Також відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України).

За встановленого, з укладенням 03 травня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» договору факторингу №03-05/2022, права та обов`язки первісного кредитора за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №4428437 від 07 липня 2021 року, перейшли до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Факт укладення договору факторингу та переходу прав та обов`язків кредитора повністю підтверджуються матеріалами справи (а.с. 33-38).

Та обставина, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про укладення договору факторингу та заміну кредитора у зобов`язанні, не свідчить про відсутність порушень прав ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», яке набуло усіх прав первісного кредитора, в тому числі права вимоги належного виконання кредитного договору.

При цьому, положеннями ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наслідком неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні є ризик для нового кредитора у вигляді можливості виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові, яке вважається належним виконанням.

Таким чином, неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не має своїм наслідком недійсність правочину щодо заміни кредитора у зобов`язанні та звільнення боржника від належного виконання умов договору, а лише надає останньому право виконати свої зобов`язання первісному кредиторові.

За встановленого, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» є належним позивачем у справі, а заперечення проти цього факту є наслідком хибного тлумачення вимог закону.

Суд встановив, що ТОВ «Авентус Україна» перерахувало кредитні кошти у розмірі 9 500 грн на зазначений у п. 2.1 кредитного договору банківський рахунок позичальниці, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК Контрактовий дім від 16 травня 2022 року №1968 (а.с. 17-18, 19-22).

Вказаний факт також не заперечувався стороною відповідачки.

Також з матеріалів справи вбачається, що позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала (докази протилежного в матеріалах справи відсутні), у зв`язку з чим станом на 08 листопада 2023 року виникла заборгованість у загальному розмірі 31 160 грн, у тому числі:

-заборгованість за кредитом 9 500 грн;

-заборгованість за процентами 21 660 грн.

Вказана заборгованість нарахована у повній відповідності до умов кредитного договору.

Зокрема, заборгованість за кредитом не була погашена позичальницею в цілому.

В той же час нарахування процентів здійснено:

- за період з 07 липня 2021 року до 02 серпня 2021 року за процентною ставкою 1,615 % за день користування коштами, що відповідає п.п. 1.4, 1.5.2 кредитного договору, згідно яких позичальниця протягом встановленого 30-денного строку кредитування сплачує проценти у розмірі 1,615 % за кожен день користування кредитом;

- за період з 03 серпня 2021 року до 30 листопада 2021 року за процентною ставкою 1,90 % за день користування коштами, що відповідає п.п. 1.5.1, 4.1, 4.2, 4.3 кредитного договору, згідно яких, у разі пролонгації строку кредитування за ініціативою позичальниці на 30-денний строк (обов`язковою умовою для цього є сплата позичальницею нарахованих процентів) або неповернення позичальницею кредиту протягом встановленого строку кредитування (з урахуванням пролонгації за ініціативою позичальниці), внаслідок чого строк кредитування щоразу продовжується на один календарний день, але не більше, як на 90 календарних днів поспіль, проценти за користування кредитом протягом такого періоду нараховуються за ставкою 1,90 % за кожен день користування кредитом. При цьому, з картки обліку договору (розрахунку заборгованості) вбачається, що 02 серпня 2021 року ОСОБА_1 шляхом сплати нарахованих процентів ініціювала пролонгацію кредитного договору на 30 днів, а після закінчення вказаного строку кредитодавець, з урахуванням умов договору про автопролонгацію строку кредитування, продовжував нарахування процентів протягом наступних 90 календарних днів.

За встановлених обставин, вказана заборгованість на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у повному обсязі.

Що стосується вимог позивача про застосування наслідків прострочення позичальницею виконання грошового зобов`язання, то в цій частині суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, нараховані позивачем 3 % річних за прострочення виконання відповідачкою кредитних зобов`язань та інфляційні втрати за період прострочення не підлягають стягненню з 24 лютого 2022 року, тобто після введення в Україні воєнного стану.

Таким чином, до стягнення підлягають:

- 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 грудня 2021 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 217,69 грн (31 160 грн (розмір боргу за кредитним договором) х 3 % річних/100 / 365 (днів у році) х 85 (днів прострочення));

- інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 грудня 2021 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 1 102,54 грн (31 160 грн (розмір боргу за кредитним договором) х 103,538 % річних (сукупний індекс інфляції)/100 31 160 (розмір боргу)).

Що стосується розподілу між сторонами судових витрат, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що 10 липня 2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» уклало з адвокатом Столітнім М.М. договір про надання правової допомоги №10/07-2023 (а.с. 60-61).

Відповідно до умов договору адвокат Столітній М.М. зобов`язався надати ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором. За надані послуги позивач сплачує адвокату винагороду (гонорар) відповідно до домовленості сторін з урахуванням обсягу роботи та витраченого часу, ступеня складності завдання, інших обставин. Оплата здійснюється у фіксованій сумі або процентному відношенні залежно від ціни позову, домовленості, а також Рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару. Факт надання послуг засвідчується звітом про надання правової допомоги, а підставою для оплати послуг є відповідний рахунок-фактура.

Згідно копії звіту про надання правової допомоги від 08 листопада 2023 року (а.с. 64) вартість послуг з надання правничої допомоги склала 10 000 грн. При цьому адвокатом надано наступні послуги: збір та аналіз доказів для подання позовної заяви; складення позовної заяви; подання позовної заяви. На виконання вказаних робіт витрачено 10 год.

Відповідно до копії рахунку на оплату по замовленню від 08 листопада 2023 року (а.с. 63) вартість послуг з надання правничої допомоги склала 10 000 грн. При цьому адвокатом надано наступні послуги: збір та аналіз доказів для подання позовної заяви, на що витрачено 3 год. Виходячи з вартості послуг в 1 000 грн за 1 год. робочого часу вартість цих послуг склала 3 000 грн; складення позовної заяви, на що витрачено 5 год. Виходячи з вартості послуг в 1 000 грн за 1 год. робочого часу вартість цих послуг склала 5 000 грн; подання позовної заяви, на що витрачено 2 год. Виходячи з вартості послуг в 1 000 грн за 1 год. робочого часу вартість цих послуг склала 2 000 грн.

Відповідно до копії платіжної інструкції від 08 листопада 2023 року (а.с. 62) позивач сплатив адвокату Столітньому М.М. за надання правничої допомоги 10 000 грн.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України.

Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність.

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18; від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).

Водночас Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зробила висновок про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М. дійсно укладено договір про надання професійної правничої допомоги.

На підтвердження виконання робіт (надання послуг) стороною позивача надано копію звіту про надання правової допомоги та копію рахунку на оплату по замовленню акту виконаних робіт, на підтвердження оплати робіт (послуг) копію платіжної інструкції.

Договір не містить чіткого порядку визначення адвокатського гонорару.

Однак у документах, складених за результатами виконання доручення про надання правничої допомоги, сторонами адвокатської угоди фактично зафіксовано домовленість про погодинну оплату послуг адвоката за ставкою 1 000 грн за 1 год. роботи.

Разом з тим, в постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі №910/14598/20 зазначено, що як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Указані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічну правову позицію наведено в постановах Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 915/517/21, від 22 вересня 2022 року у справі №529/201/20 та інших.

Крім цього, суд вважає надмірним визначений час складання адвокатом позовної заяви у справі незначної складності у 5 год. та час, необхідний для подання позовної заяви, визначений у 2 год.

А тому вважає, що достатнім та обґрунтованим є загальний час наданих адвокатських послуг у 7 год. з погодинною ставкою в 1 000 грн за 1 год. роботи.

За встановленого, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (згідно розміру задоволених позовних вимог) підлягають стягненню:

- витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 306 грн (7 000 грн (обґрунтований розмір витрат на професійну правничу допомогу) х 75,80 % (процент задоволених вимог) /100);

- судовий збір за подачу позову до суду у розмірі 1 627,58 грн (2 147,20 грн (сплачений судовий збір) х 75,80 % (процент задоволених вимог) /100).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (03150, м. Київ, вул. Загородня, 15, офіс 118/2; ) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №4428437 від 07 липня 2021 року, що утворилася станом на 08 листопада 2023 року, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 9 500 (дев`ять тисяч п`ятсот) гривень; заборгованість за процентами за користування кредитом (за період з 07 липня 2021 року до 30 листопада 2021 року) у розмірі 21 660 (двадцять одна тисяча шістсот шістдесят) гривень, а також 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (за період з 01 грудня 2021 року до 23 лютого 2022 року) у розмірі 217 (двісті сімнадцять) гривень 69 копійок, інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання (за період з 01 грудня 2021 року до 23 лютого 2022 року) у розмірі 1 102 (одна тисяча сто дві гривні) 54 копійки, а всього в загальному розмірі 32 480 (тридцять дві тисячі чотириста вісімдесят) гривень 23 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (03150, м. Київ, вул. Загородня, 15, офіс 118/2; ) 6 933 (шість тисяч дев`ятсот тридцять три) гривні 43 копійки судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 березня 2024 року.

Суддя: О.В. Вуїв