ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 березня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/6523/23

Головуючий у першій інстанції - Карпусь І. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/496/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

із секретарем - Піцан В.М.

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 січня 2024 року (місце ухвалення - м. Ніжин) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування посилався на те, що на підставі рішення суду з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання їхнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, які позивач сплачував добросовісно, проте після перерахунку відділом ДВС у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів, що стало наслідком блокування банківських рахунків та залишення його без засобів для існування перебуваючи при цьому на захисті нашої держави.

Крім того, позивач зазначає, що він має іншу сім`ю з ОСОБА_4 від шлюбу з якою народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на підставі викладеного вище, неможливістю утримувати свою родину у них виникають сварки та непорозуміння, та на підставі судового наказу від 05.09.2023 з позивача стягнуто на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Таким чином, оскільки у сімейному стані позивача відбулися зміни, а саме укладено новий шлюб в якому народилася дитина та на яку стягуються з позивача аліменти, отже його матеріальне становище, яке є скрутним у зв`язку з блокуванням банківських рахунків, перебування на захисті країни та не має при цьому змоги вирішувати дані питання особисто, оскільки його родина не має житла та він змушений орендувати та оплачувати житло своїй родині, посилаючись на погіршення стану свого здоров`я, разом з цим не заперечуючи щодо сплати аліментів, проте вважає їх розмір завищеним, а також посилаючись на покращення матеріального стану відповідачки, а саме придбання квартири, ОСОБА_1 у позові просить:

змінити розмір аліментів, які стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням суду від 15.05.2018 з 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на 1/6 частину його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття;

відкликати виконавчий лист № 2/740/923/18 виданий на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15.05.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.03.2018 та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.01.2024 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

В обґрунтування рішення суд послався на недоведеність позивачем належними та допустимим доказами погіршення його майнового стану, а наведені доводи позову не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів, крім того, суд зазначив, що зменшення розміру аліментів стягнутих на дитину рішенням суду, без підтвердження погіршення матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник позивача ОСОБА_6 - адвокат Глазун Т.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 23.01.2024 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини справи, не надано належної оцінки доказам, проігноровано всі докази позивача, судом під час ухвалення рішення не взято до уваги покращення майнового стану відповідачки у зв`язку з придбанням нею квартири на підставі договору купІвлі-продажу, проігноровано погіршення стану здоров`я позивача та зміну його сімейного стану, а саме укладення шлюбу та перебування у нього на утриманні ще однієї дитини, на яку відповідно до судового наказу відбувається стягнення аліментів.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що у справі наявні всі підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача, а саме: відбулася зміна сімейного стану; матеріальний стан позивача змінився у гіршу сторону також після винесення Бахмацьким районним судом судового наказу від 05.09.2023, відповідно до якого з позивача відбувається стягнення аліментів на сина ОСОБА_7 ; не маючи власного житла позивач несе витрати на утримання квартири, яку він орендує для себе та своєї родини, що потребує додаткових витрат та погіршує майновий стан; погіршився стан здоров`я, натомість матеріальний стан відповідачки в свою чергу значно покращився, що свідчить придбання нею квартири на підставі договору купівлі-продажу.

Посилається, що відповідачкою під час розгляду справи в суді першої інстанції не спростовано жодного доказу, наданого позивачем, більше того, вона навіть не з`явилася в останнє судове засідання, хоча була повідомлена належним чином, про що свідчила її розписка в матеріалах справи.

У порушення судом норм процесуального права апелянт зазначає, що справу було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, проте справи в спорах про зменшення розміру аліментів не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, при цьому посилається на постанову Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 752/1058/23.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що згідно копії рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15.05.2018 стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.03.2018 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10-11).

З розрахунку заборгованості по аліментах від 25.08.2023 вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість перед ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_8 за період з березня 2018 року по серпень 2023 року, яка становить 135 893, 23 грн (а.с. 14).

29.10.2022 позивач уклав шлюб з ОСОБА_9 (після державної реєстрації шлюбу прізвище - ОСОБА_10 ) (а.с. 7).

Матеріали справи містять копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якого записані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 8).

Судовим наказом Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05.09.2023 стягнуто з позивача на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 04.09.2023 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12).

Відповідно до довідки, виданої Бахмацьким КВП «Комунальник» ОСОБА_1 фактично проживає разом з дружиною ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5 у АДРЕСА_1 згідно договору оренди квартири від 27.08.2022 (а.с. 9).

Матеріали справи містять Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно … з якої вбачається, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.2023 зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 36).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність позивачем належними та допустимим доказами погіршення його майнового стану, а наведені доводи позову не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів, крім того, суд зазначив, що зменшення розміру аліментів стягнутих на дитину рішенням суду, без підтвердження погіршення матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, враховуючи наступне.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина друга статті 182 СК України).

Згідно зі статтею 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до статті 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, суд може прийняти рішення про зменшення розміру стягуваних аліментів, якщо буде встановлено зміну (погіршення) матеріального стану платника аліментів, або те, що вони витрачаються не за цільовим призначенням у зв`язку з тим, що стягуються в недоцільно великому розмірі. Водночас, одного факту нецільового витрачання аліментів недостатньо для постановлення судом рішення про зменшення розміру аліментів, оскільки це порушувало б права дитини.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в справі № 552/3611/19 від 17 травня 2021 року.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обстави справи та дослідивши й оцінивши зібрані докази, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не сплачував аліменти з березня 2018 року по серпень 2022 року взагалі, а почав лише сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_8 у вересні 2022 року, та з січня 2023 року по серпень 2023 року, що вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах, тому посилання позивача на сплату ним у добровільному порядку аліментів на сина ОСОБА_8 спростовуються матеріалами справи та жодними належними та допустимими доказами не підтверджені, крім того, наявність заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини не може вважатись погіршенням матеріального стану платника.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що погіршення матеріального стану позивача та необхідність утримувати ще одну дитину, яка народилась у новому шлюбі та видача судового наказу про стягнення на таку дитину аліментів свідчить про неналежні батьківські обов`язки щодо утримання дітей. Крім того, не можна компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги про те, що судом під час ухвалення рішення не взято до уваги покращення майнового стану відповідачки у зв`язку з придбанням нею квартири на підставі договору купівлі-продажу, проігноровано погіршення стану здоров`я позивача та зміну його сімейного стану, а саме укладення шлюбу та перебування у нього на утриманні ще однієї дитини, на яку відповідно до судового наказу відбувається стягнення аліментів, не спростовують правильних висновків суду, оскільки наведені доводи не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів, а зменшення розміру аліментів стягнутих на дитину рішенням суду, без підтвердження погіршення матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

Разом з тим ч. 3 ст. 376 ЦПК України містить перелік порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового.

Відповідно до статті 10 ЦПК України при розгляді справи суд керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі - ЄСПЛ). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина перша статті 277 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, зокрема, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Частина четверта статті 274 ЦПК України містить імперативну норму, яка визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження. Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин.

Так, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (пункт 1 частини перша та друга статті 274 ЦПК України).

У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя (пункт 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України).

При цьому законодавцем визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункт 7 частини третьої статті 376 ЦПК України).

У справі, що переглядається, предметом спору є зменшення розміру аліментів на дитину.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.10.2023 відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 23).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року в справі № 682/2454/22-ц (провадження № 61-10748св23), зроблено висновок про те, що ураховуючи предмет та правові підстави позову у цій справі (зменшення розміру аліментів), вона є справою, що виникає із сімейних правовідносин, а отже, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України не може розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження.

Аналогічний правовий висновок щодо вирішення вказаного процесуального питання викладено в постанові Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 752/1058/23.

Усупереч вищенаведеним нормам процесуального права та правовим висновкам Верховного Суду суд першої інстанції розглянув і вирішив справу у спорі, що виникає із сімейних правовідносин, в порядку спрощеного позовного провадження.

У даній справі спір виник із сімейних відносин та не стосувався стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплати додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексації аліментів, зміни способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділу майна подружжя, а тому ця справа не могла бути розглянутою за правилами спрощеного позовного провадження.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.01.2024 з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376 ч. 3 п. 7, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 січня 2024 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 11.03.2024.

Головуючий Судді :