Справа № 643/6393/24
Провадження № 2/643/3342/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Ісоєва К.М., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини

ВСТАНОВИВ

Історія справи

19.06.2024 ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (відповідач), у якому просить:

- розірвати договір між батьками щодо визначення місця проживання дитини, участі у її вихованні, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Скорбач Я.С. 26.12.2023, зареєстрований у реєстрі № 1258;

- визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Дитина), разом із батьком - позивачем;

- визначити спосіб участі відповідача у спілкуванні з Дитиною у вигляді систематичних побачень: кожної суботи щотижня з 10 до 13 години у загальнодоступних місцях та за місцем фактичного проживання дитини у присутності позивача, кожної середи щотижня з 16 до 19 години у загальнодоступних місцях та за місцем фактичного проживання дитини у присутності позивача.

В обґрунтування позову зазначено, що шлюб між сторонами розірваний згідно з рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.02.2024. Під час шлюбу у сторін народилась Дитина. 26.12.2023 між позивачем та відповідачем укладено нотаріально посвідчений договір щодо визначення місця проживання Дитини та участі в її вихованні. Відповідач порушила умови вказаного договору, оскільки Дитина під час перебування у відповідача знаходилась у нежитлових приміщеннях, які не обладнані для проживання та перебування Дитини.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 25.06.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 09.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 05.08.2024.

22.07.2024 сторони направили суду спільну заяву про затвердження укладеної між ним мирової угоди від 22.07.2024.

У судовому засіданні 05.08.2024 позивач та відповідач, кожний окремо, просили суд затвердити мирову угоду.

Вирішуючи питання щодо можливості затвердження мирової угоди, суд керується таким.

Зміст мирової угоди

Згідно з мировою угодою, сторона 1 - позивач, сторона 2 - відповідач, спільно іменуються батьки.

1. Сторона - 2 погоджується на розірвання договору між батьками щодо визначення місця проживання дитини, участі у її вихованні, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Скорбач Я.С. 26.12.2023, зареєстрований у реєстрі № 1258.

2. Цю угоду укладено стосовно місця проживання спільного малолітнього сина - ОСОБА_3 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , (свідоцтво про народження від 10.01.2017, видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, НОМЕР_1, актовий запис № 52).

3. Відповідно до цієї угоди Батьки домовились про місце проживання Дитини.

4. Сторона-2 погоджується, що у найкращих інтересах дитини - ОСОБА_3 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід визначити місце проживання разом із Батьком - ОСОБА_1 , який зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , який самостійно забезпечить належне виховання та утримання дитини.

5. Сторона - 1 погоджується, що у разі зміни місця проживання Дитини, Батько зобов`язується попереджувати Мати впродовж двох діб засобами зв?язку (телефоном, Viber, Телеграм, електронна пошта) із вказанням точного місця проживання Дитини, але не пізніше одного тиждня з моменту зміни місця проживання.

6. Сторона-2 погоджується, що у Батька - ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , виникли стійкі довірливі стосунки.

7. Сторона-2 погоджується, що ОСОБА_1 , як Батько, повністю займається навчанням, підготовкою домашнього завдання та розвитком здібностей дитини, веде повну комунікацію з педагогами, несе самостійно витрати та водить дитину на різноманітні секції та додаткові заняття з англійської мови, плавання, різноманітними видами єдиноборств, займається охороною здоров`я, відвідуванням педіатра, проведенням планових щеплень та планових оглядів, що є свідчення утримання дитини.

8. Сторона - 1 та Сторона - 2 усвідомлюють та погоджуються, що по досягненню малолітнім ОСОБА_3 чотирнадцятирічного віку його місце проживання визначається бажанням самої Дитини.

9. Сторона - 1 гарантує Стороні -2 право на спілкування з Дитиною за допомогою засобів зв`язку, за бажанням Матері та за погодженням з Дитиною.

10. Сторона-1 погоджується на визначення способу участі Матері у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді систематичних побачень:

- кожної суботи щотижня з 16 до 19 години у загальнодоступних місцях та за місцем фактичного проживання дитини у присутності Батька ОСОБА_1 ;

- кожної середи щотижня з 16 до 19 години у загальнодоступних місцях та за місцем фактичного проживання дитини у присутності Батька ОСОБА_1 .

11. Сторона - 1 погоджується та приймає на себе зобов`язання не створювати Стороні - 2 перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до графіку визначеному п. 10 цієї Мирової угоди.

12. Батьки встановлюють наступний порядок святкування дня народження

ОСОБА_3 : дитина має право сама визначити з ким із батьків провести цей день.

13. Сторона - 1 беззаперечно погоджується надати дитині - ОСОБА_3 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , належне батьківське виховання, створивши комфортні умови для проживання, розвитку та відпочинку дитини, проводить час разом із дитиною.

14. Місцем навчання Дитини Батьки визначили Харківську спеціалізовану школу 1 ступеня № 33. У разі зміни місця навчання Дитини, Батько зобов`язується попереджувати Матір впродовж двох діб засобами зв`язку (телефоном, Viber, Телеграм, електронна пошта) або письмово із вказанням точного місця навчання Дитини не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання.

15. Сторона - 1 зобов`язана забезпечити відвідування Дитиною школи на денній формі навчання разом усіма учнями її класу. В разі виникнення обставин, в яких весь клас буде навчатися дистанційно (а саме, обстріли критичної інфраструктури, відключення електроенергії, карантин) Дитина буде навчатися разом із усіма учнями, на запропонованій школою формі навчання.

16. Сторона-1 беззаперечно погоджується утримувати та виховувати дитину в дусі патріотизму, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського народу, займатися підготовкою дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, злагоди та дружби.

17. Сторона - 1 зобов`язується забезпечити утримання та виховання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

18. Батьки спільно приймають рішення стосовно навчання та лікування Дитини, узгоджують між собою (за допомогою засобів зв`язку, а саме смс повідомлення, повідомлення у Viber, Телеграм, електронною поштою або у письмовому вигляді) навчальні та лікувальні заклади для дитини, спортивні та інші заклади для розвитку здібностей Дитини.

19. Сторона - 1 та Сторона - 2 погоджуються, що питання перебування Дитини у період шкільних осінніх та весняних канікул з одним з Батьків, а також у період літніх канікул, строку перебування Дитини з одним з Батьків вирішується Батьками окремо в кожному випадку, з урахуванням бажання Дитини, її стану здоров`я та життєвого графіку.

20. Сторона - 1 та Сторона - 2 погоджуються, що питання відпочинку з Дитиною в Україні або за кордоном строку перебування Дитини з одним з Батьків вирішується Батьками окремо в кожному Випадку з урахуванням бажання Дитини, її стану здоров`я та життєвого графіку.

21. Сторона - 1 та Сторона - 2 зобов`язуються належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання, а також своєчасно повідомляти один одного про зміну свого місця проживання, контактних телефонів, та будь-які інші обставини, що стосуються здоров`я Дитини та мають суттєве значення для своєчасного виконання своїх зобов`язань за цим договором.

22. Сторона - 1 та Сторона - 2 зобов`язуються не втручатися в особисте життя один одного та не підбурювати Дитину проти Батька чи Матері.

23. Усі витрати, судовий збір, покладаються на сторону, яка їх понесла, та іншою стороною не відшкодовуються.

24. Дана Угода набуває чинності з дня її затвердження Московським районним судом м. Харкова і є обов`язковою для Сторін.

25. Сторони в порядку ст. 207 ЦПК України звертаються до Московського районного суду м. Харкова з відповідною спільною заявою про затвердження даної Угоди.

26. Дана Угода укладена на п`яти сторінках у трьох примірниках: один примірник залишається в матеріалах справи № 643/6393/24, другий примірник залишається у Сторони - 1, третій примірник залишається у Сторони - 2.

27. Дія цієї Мирової угоди припиняється після повного остаточного виконання Сторонами своїх зобов`язань, передбачених цією угодою.

28. Сторони також розуміють, що у разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

29. Сторони підтверджують, що всі викладені умови цієї Мирової угоди відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам і породжують настання наслідків, зазначених у її тексті.

30. Сторонам відомі та зрозумілі наслідки затвердження судом цієї Мирової угоди.

31. Сторони заявляють, що ні в процесі укладення даної Мирової угоди, та в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, Дитини та держави.

32. Сторони підтверджують, що у них відсутні обставини, які змусили їх укласти цю Мирову угоду на невигідних умовах, а також те, що їм повністю зрозумілі умови укладеної Мирової угоди і ніяких зауважень, доповнень до цієї Мирової угоди не мають. Зміст статей законодавства, які вказані в Мировій угоді, Сторонам відомі і зрозумілі.

33. Уся інформація, викладена в цій Мировій угоді, сприймається Сторонами як повною мірою достовірна. Кожна Сторона окремо несе повну відповідальність за недостовірність інформації, яка зазначена в цій Мировій угоді.

34. У зв`язку з тим, що спір між Сторонами врегульовано даною Мировою угодою, Сторони просять провадження в справі закрити.

35. Наслідки закриття провадження у справі Сторонам відомі та зрозумілі.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. (ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України).

Мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі. Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє (ст. 207 ЦПК України).

Виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень (ст. 208 ЦПК України).

Згідно Принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків.

Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Відповідно до ст. 161 СК України, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Як убачається з висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 18.08.2021 у справі № 303/3102/19, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (дата підписання - 25 січня 1996 року, дата набрання чинності для України - 01 квітня 2007 року) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

В постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 243/13192/19 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При вирішенні спорів про визначення місця проживання (фізичну опіку та контроль) підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів тощо; (5) бажання дитини (постанова Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 495/2284/23)

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновки органу опіки та піклування (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17).

Приписами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові та окремій ухвалі Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 495/2284/23), у справах про визначення місця проживання дитини судом в обов`язковому порядку має бути досліджений висновок органу опіки та піклування.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).

У постанові Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 754/3063/22 зазначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з`ясувати в тому числі, чи не суперечать умови мирової угоди вимогам закону та чи не порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

Затвердження мирової угоди вплине не тільки на права та обов`язки позивача і відповідача, а й безпосередньо вплине на права та інтереси їх Дитини, зокрема право Дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку (ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства»); забезпечення розвитку Дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09); збереження стабільності в оточенні Дитини (постанова Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 495/2284/23); право Дитини на належні умови для виховання і розвитку (постанова Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 754/3063/22).

Крім того, в даній категорії справ обов`язковим є дослідження та оцінка судом письмового висновку органу опіки та піклування з питань визначення місця проживання Дитини (ст. 19 СК України; постанова та окрема ухвала Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 495/2284/23; постанова Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 352/2324/17).

Також, оскільки Дитина досягла віку 7 років, тобто віку, коли особи вже навчаються у школі та здатні сформулювати і висловлювати власні погляди, суд приходить до висновку щодо необхідності забезпечення права Дитини висловити свою думку та бажання з питань визначення його місця проживання.

Між тим орган опіки та піклування свій висновок з питань визначення місця проживання Дитини суду не надав, думка Дитини судом не з`ясовувалась. Обставини, які мають істотне значення для вирішення даної справи, судом не встановлювались.

За таких обставин суд на даній стадії розгляду справи позбавлений можливості встановити, що затвердження мирової угоди відповідає якнайкращим інтересам Дитини та здатне забезпечити виконання завдань цивільного судочинства, а саме забезпечити справедливий розгляд даної справи.

Також суд звертає увагу, що в мировій угоді сторони істотно вийшли за межі предмета спору.

Оцінюючи доводи відповідача, що положеннями ЦПК України передбачено можливість під час укладення мирової угоду вийти за межі предмета спору, суд керується таким.

Дійсно, згідно з ч. 1 ст. 207 ЦПК України у мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Таким чином, вихід за межі предмета спору в мировій угоді можливий виключно за умови, що це не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Крім того, як вбачається з положень ст. 2 ЦПК України, такий вихід за межі предмета спору має бути обумовлений необхідністю виконання завдань цивільного судочинства.

Виходячи з умов мирової угоди, батько самостійно забезпечує належне виховання та утримання Дитини (п. 4, п. 7 мирової годи). У п. 7 також зазначено, що умови вказаного пункту, згідно з якими батько несе самостійно витрати та повністю займається навчанням та розвитком здібностей Дитини, «є свідчення утримання дитини». При цьому мировою угодою не передбачено участь відповідача в утриманні Дитини.

Між тим законодавством України передбачено рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини (ст. 51 Конституції України; ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»; ст. 180 СК України).

З таких обставин суд, вирішуючи питання про затвердження мирової угоди, позбавлений можливості встановити, що умови вказаної угоди щодо утримання Дитини батьком не порушують право Дитини на належне утримання з боку обох батьків, у тому числі відповідача, та відповідають якнайкращим інтересам Дитини.

Крім того, суд на даній стадії розгляду справи позбавлений можливості встановити, на захист яких саме прав позивача, відповідача або Дитини спрямовані умови п. 7 мирової угоди, в яких зазначено, що наведені у вказаному пункті обов`язки батька є свідченням утримання ним Дитини.

Ураховуючи вищенаведене, суд на даній стадії розгляду справи позбавлений можливості встановити, що затвердження мирової угоди відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів Дитини та виконанню завдань цивільного судочинства.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для затвердження мирової угоди.

Керуючись ст. 2, 207, 258-261, 353-354 ЦПК України

УХВАЛИВ

Відмовити у затвердженні мирової угоди від 22 липня 2024 року, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у цивільній справі за позовом позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

Продовжити судовий розгляд справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Д.А. Крівцов