ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/33/24 Справа № 182/3578/21 Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді Тимченко О.О.,

Суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

за участю секретаря судового засідання ЮрченкоГ.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Регіональна філія «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу «Нікопольська дистанція колії»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 182/3578/21 за позовом ОСОБА_1 до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу «Нікопольська дистанція колії» про зобов`язання відновити безперервний стаж роботи до звільнення, необхідний для нарахування надбавки за вислугу років та здійснення перерахунку надбавки за вислугу років,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»,

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2021 року(суддя Рунчева О. В.), ухвалене в приміщенні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, він 12 серпня 1997 року, на підставі наказу № 212, був прийнятий на посаду монтера колії 3-го розряду Нікопольської дистанції колії Придніпровської залізниці. На підприємстві він займав різні посади: бригадир колії, шляховий майстер, старший шляховий майстер, заступник начальника дистанції колії де в подальшому працював до лютого 2019 року. 07 березня 2019 року, на підставі наказу № НОК 136/ос від 19 лютого 2019 року, позивача було звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України. Підставою такого рішення стали сімейні обставини та те, що його робота пов`язана з регулярними відрядженнями і часто робочий день ненормований. Тому він був вимушений звільнитися і влаштуватися на іншу роботу, з регулярним графіком. Станом на дату звільнення його безперервний стаж роботи на залізничному транспорті становив 21 рік 6 місяців 20 днів. Наприкінці 2020 року у нього змінилися сімейні обставини та знову з`явилась можливість їздити у відрядження, тому він повернувся на роботу до «Придніпровської залізниці». На підставі наказу № НОК-1287/а від 02 грудня 2020 року його було призначено на посаду начальника структурного підрозділу «Нікопольська дистанція колії» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». У березні 2021 року він звернувся до голови комісії з питань оплати праці працівникам регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» із заявою про відновлення йому безперервного стажу роботи до звільнення для нарахування надбавки за вислугу років. У своїй заяві він надав пояснення, що звільнився із займаної посади через складні сімейні обставини, тобто обставини, які від нього не залежали. Вважав, що наведені ним доводи є достатніми для відновлення безперервного стажу роботи. Однак, у квітні 2021 року він отримано лист № НОТ-37/167 від 31 березня 2021 року Служби організації праці, заробітної плати і структур управління Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», до якого був доданий витяг з протоколу № 3 засідання комісії з питань оплати праці працівників від 25 березня 2021 року, відповідно до якого комісія не знайшла підстав для задоволення його заяви про повернення стажу роботи до звільнення для нарахування надбавки за вислугу років. Жодної мотивації відмови у задоволенні його заяви у листі не було наведено. Вважає, що такі дії Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» є незаконними та безпідставними.

Просив суд зобов`язати відповідача відновити йому безперервний стаж роботи до звільнення, необхідний для нарахування надбавки за вислугу років та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок надбавки за вислугу років.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2021 року позов задоволено: зобов`язано Регіональну філію «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» відновити ОСОБА_1 безперервний стаж роботи до звільнення, необхідний для нарахування надбавки за вислугу років. Зобов`язано Регіональну філію «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» здійснити ОСОБА_1 перерахунок надбавки за вислугу років.

Судове рішення мотивоване наявністю правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки ОСОБА_1 звільнився 07 березня 2019 року із займаної посади через складні сімейні обставини, тобто обставини, які від нього не залежали.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у березні 2019 року позивач звернувся до директора регіональної філії «Придніпровська залізниця» AT «Укрзалізниця» із заявою від 15 лютого 2019 року про звільнення за власним бажанням 07 березня 2019 року. Будь-які підстави такого звільнення, зокрема, щодо необхідності догляду за хворими членом родини позивач не зазначав. Відповідно до наказу від 19 лютого 2019 року за № НОК-136/ОС позивача було звільнено з роботи за власним бажанням, на підставі статті 38 КЗпП України, без значення будь-яких поважних причин. Відповідні записи про підставу звільнення наявні і в трудовій книжці позивача. Поряд з цим, стаття 38 КЗпП України передбачає, зокрема, привілейовану можливість звільнення за власним бажанням у зв`язку з необхідністю догляду за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи. Як вказано вище, позивач про такі обставини у своїй заяві від 15 лютого 2019 року не зазначав, що свідчить про випадок класичного звільнення за власним бажанням. Посилання позивача на пункт 4.5. Положення, який передбачає можливість відновлення надбавки за вислугу років, у разі якщо працівник звільнився з роботи за станом здоров`я, сімейними обставинами або з інших поважних причин, є безпідставним, оскільки як вказано вище підставою для звільнення позивача було власне бажання.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач Акціонерного товариства «Українська залізниця» в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 , згідно наказу № 212 від 11 серпня 1997 року, з 12 серпня 1997 року був прийнятий на посаду монтера колії 3-го розряду Нікопольської дистанції колії Придніпровської залізниці (а.с.7).

На підприємстві позивач займав різні посади: бригадир колії, шляховий майстер, старший шляховий майстер, заступник начальника дистанції колії, що підтверджується записами його трудової книжки.

Наказом № 339/ос від 30 листопада2011 року ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника «Нікопольська дистанція колії» державного підприємства «Придніпровська залізниця» (а.с. 8).

01 грудня 2015 року Державне підприємство «Придніпровська залізниця» було реорганізовано шляхом злиття у Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» та утворено регіональну філію «Придніпровська залізниця». Відокремлений структурний підрозділ «Нікопольська дистанція колії» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» реорганізовано шляхом перетворення у структурний підрозділ «Нікопольська дистанція колії» регіональної філії Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

27 грудня 2018 року регіональну філію «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» було перейменовано у регіональну філію «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

07 березня 2019 року на підставі наказу № НОК 136/ос від 19 лютого 2019 ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України та на підставі наказу № НОК-1287/а від 02 грудня 2020 року ОСОБА_1 було призначено з 04 грудня 2020 року на посаду начальника структурного підрозділу «Нікопольська дистанція колії» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується відповідними записами його трудової книжки (а.с. 9-10).

Згідно довідки структурного підрозділу «Нікопольська дистанція колії» регіональної філії «Приднапровська залізниця» з 12 серпня 1997 року по 07 березня 2019 року, безперервний стаж роботи ОСОБА_1 на залізничному транспорті становив 21 рік 6 місяців 20 днів (а.с. 18).

На звернення ОСОБА_1 до голови комісії з питань оплати праці працівникам регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» із заявою про відновлення йому безперервного стажу роботи до звільнення для нарахування надбавки за вислугу років, позивачем отримано лист № НОТ-37/167 від 31 березня 2021 року Служби організації праці, заробітної плати і структур управління Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», до якого був доданий витяг з протоколу № 3 засідання комісії з питань оплати праці працівників від 25 березня 2021 року, відповідно до якого комісія не знайшла підстав для задоволення його заяви про повернення стажу роботи до звільнення для нарахування надбавки за вислугу років (а.с.21-23).

Також 08 квітня 2021 року позивачу було направлено лист Стурктурного підрозділу «Нікопольська дистанція колії» від 08 квітня 2021 року за № 073, згідно якого позивачу відказано у нарахуванні надбавки за вислугу років, з урахуванням стажу попередньої роботи на підприємствах залізничного транспорту, згідно прийнятого рішення комісії з питань оплати праці працівників регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 25 березня 2021 року, витяг з протоколу № 3 (а.с.17).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пункті 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону, рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки ОСОБА_1 звільнився 07 березня 2019 року із займаної посади через складні сімейні обставини, тобто обставини, які від нього не залежали.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, з огляду на наступне.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 визначив відповідачем Регіональну філію «Придніпровська залізниця Акціонерного товариства «Українська залізниця» та просив зобов`язати відповідача відновити йому безперервний стаж роботи до звільнення, необхідний для нарахування надбавки за вислугу років та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок надбавки за вислугу років.

Виходячи з приписів статті 4 ЦПК України, відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

В силу статті 80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно частини 4 статті 87 ЦК України, юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (частина 4 статті 91 ЦК України).

За приписами статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи.

Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

Як зазначалось вище, позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, визначив відповідачем Регіональну філію «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», яка є відокремленим структурним підрозділом Акціонерного товариства «Українська залізниця», яка діє від імені юридичної особи, згідно з Положенням «Про регіональну філію «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого рішенням правління Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 16 листопада 2015 року.

Між тим юридична особа Акціонерне товариство «Українська залізниця» не була залучена судом до участі у справі.

АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» є юридичною особою, яка має відокремлені підрозділи, зокрема, Регіональну філію «Придніпровська залізниця».

У ЦК України не встановлюється спеціальних вимог щодо довіреності керівника відокремленого підрозділу. Підставою видачі такої довіреності буде виступати акт органу юридичної особи про призначення фізичної особи керівником філії або представництва. Довіреність керівника відокремленого підрозділу має комплексний характер. У частині першій статті 237 ЦК України прямо передбачено, що представник має право або зобов`язаний вчиняти тільки правочини (хоча, наприклад, допускаються винятки відносно, отримання заробітної плати, представництва акціонерів). Всі інші дії не охоплюються цивільним законодавством і регулюються іншими нормами, або взагалі позбавлені такого. До них відносяться й дії щодо процесуального представництва. Від імені юридичних осіб має право виступати керівник відокремленого підрозділу, а не сам підрозділ, адже поміж керівником і юридичною особою існують відносини представництва і його повноваження підтверджуються довіреністю юридичної особи. Процесуальні повноваження керівника відокремленого підрозділу мають бути вказані у довіреності юридичної особи. З урахуванням цивільно-правового положення філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила.

Разом з цим, в матеріалах справи наявна довіреність, видана директором Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» на представництво інтересів саме Регіональної філії «Придніпровська залізниця», а не юридичної особи - Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», отже, уповноважений представник АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» у розгляді справи участі не приймав.

Суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення у даній справі, маючи необхідні повноваження, не вжив всіх законних заходів для з`ясування правового становища відповідача, зокрема, його дії у статусі господарюючого суб`єкта з правами юридичної особи, а також не з`ясував особу, яка повинна відповідати за позовом.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30 січня 2019 року у справі № 2-797/2008.

Відповідно до принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням, зокрема, фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша і третя статті 13 ЦПК України).

Відповідачем є особа чи держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що в порушення наведених вище правових норм, суд першої інстанції не дослідив питання щодо правоздатності відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у справі № 642/6181/16-ц, викладеним у постанові від 29 серпня 2019 року.

Позивач не позбавлений можливості, визначившись з належним колом відповідачів, звернутися до них з відповідним позовом.

Отже, з урахуванням того, що суд першої інстанції розглянув справу по суті до неналежного відповідача, а апеляційний суд не має процесуальних повноважень щодо заміни первісного відповідача належним відповідачем, або залучення до участі в справі іншої особи як співвідповідача, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позову належало відмовити саме з цих підстав.

При цьому колегія суддів не надає оцінки обставинам справи, оскільки в даному випадку позов пред`явлено до неналежного відповідача.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункті 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову позивачу в задоволенні його позовних вимог у повному обсязі з підстав подання позову до неналежного відповідача.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, з ОСОБА_1 на користь АТ «Українська залізниця» необхідно стягнути судові витрати в розмірі 2 724 грн, пов`язані з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення у справі.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу «Нікопольська дистанція колії» про зобов`язання відновити безперервний стаж роботи до звільнення, необхідний для нарахування надбавки за вислугу років та здійснення перерахунку надбавки за вислугу років, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» судові витрати, пов`язані з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 2 724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.О.Тимченко

Судді: Я.М.Бондар

В.П.Зубакова

Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2024 року.

Головуючий О.О. Тимченко