ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/646/24 Справа № 211/1401/23 Суддя у 1-й інстанції - Юзефович І.О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

за участю секретаря Юрченко Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №211/1401/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа Дніпропетровська обласна прокуратура, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2023 року,

встановив:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом.

В обґрунтування позову зазначав, що, починаючи з 07 серпня 2015 року, з дня повідомлення про підозру, та до 13 вересня 2022 року, до дня, коли ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року виправдовувальний вирок суду першої інстанції залишено без змін, ОСОБА_1 , 2585 днів або 7 років, 0 місяців, 28 днів, перебував під слідством та судом.

Позивач вважає, що перебував під слідством і судом безпідставно, діями органу досудового розслідування, прокуратури йому нанесена значна моральна шкода, оскільки він був підданий психічному впливу, що призвело до погіршення та позбавлення можливості реалізації ним звичок і бажань, погіршення з відносин з колегами, друзями та оточуючими. Враховуючи тривалість досудового розслідування та судового розгляду, перебування незаконно під слідством та судом, арештом, намагання прокуратура запроторити його під варту, безпідставне кримінальне переслідування, йому було завдано моральних втрат, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, звільнення з поліції, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, він був позбавлений тривалий час можливості у повній мірі реалізувати свої звички в бажання, мав запобіжний захід арешт, відносно нього проводились негласні слідчі (розшукові) дії, він був зобов`язаний з`являтися на виклики до слідчого прокуратури і суду у визначені ними дні.

Вважає, що за рахунок держави йому повинна бути відшкодована моральна шкода в розмірі 616 547,34 гривень.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 247 700 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог позивача та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що початком перебігу строку незаконного перебування позивача під слідством і судом є 15 квітня 2019 року, оскільки датою повідомлення позивачу про підозру у вчиненні кримінального правопорушення слід вважати 07 серпня 2015 року, а не 15 квітня 2019 року, як то визначено судом першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу Дніпропетровська обласна прокуратура, посилаючись на правомірність рішення суду та необґрунтованість апеляційної скарги представника позивача, просить рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2023 року залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Ткаченко О.П., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав та просив її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представники відповідача Державної казначейської служби України та третьої особи Дніпропетровської обласної прокуратури просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що в провадженні слідчого відділу Металургійного відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебували матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 001410 від 30 травня 2016 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України (а.с.22-31 копія обвинувального акту з реєстром матеріалів досудового розслідування).

15 квітня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 001410 від 30 травня 2016 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, яке було виділено з кримінального провадження за № 002497, ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 5 КК України.

З Реєстру матеріалів досудового розслідування та інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень 29 травня 2019 року ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Хлистуненко О.В. у задоволені клопотання старшому слідчому СВ Металургійного відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Сірченку Д.С. про обрання ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено, застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2022 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 5 ст. 185 КК України та виправдано (а.с.11-13).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року апеляційну скаргу прокурора Криворізької південної окружної прокуратури залишено без задоволення, вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2022 року щодо ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України залишено без змін (а.с.14-17).

28 лютого 2023 року Верховний Суд закрив касаційне провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2022 року і ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року щодо ОСОБА_1 , прийнявши відмову прокурора від касаційної скарги (а.с.38,39).

Звертаючись до суду з позовом про припинення обтяження майнових прав позивач посилався на те, що він протягом 2585 днів або 7 років, 0 місяців, 28 днів, протиправно перебував під слідством та судом, у зв`язку з чим йому було спричинено моральну шкоду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд виходив з того, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури за період з 15 квітня 2019 року (вручення позивачу повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) по 14 вересня 2022 року (залишення без змін виправдовувального вироку відносно позивача), тобто за 41 місяць в розмірі 247 700 грн.

Колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала (пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини перша та друга статті 1176 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини перша, п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Колегія суддів враховує, що оцінка моральної шкоди є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62, заява № 68490/01).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Цим законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», яким передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні зазначеного питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, який є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 22 грудня 2021 року у справі №202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21).

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, максимальної межі розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Проте, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичний біль, душевні і психічні страждання тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, часу та зусиль, потрібних для відновлення попереднього стану, і самої можливості такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тож суд повинен з`ясувати усі доводи позивача, наведені ним на обґрунтування як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21).

На підставі наведеного вище суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури у зв`язку з виправданням позивача у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 5 ст. 185 КК України.

Разом з тим колегія суддів апеляційного суду вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що період незаконного перебування позивача під слідством і судом становить 41 місяць, починаючи з 15 квітня 2019 року (вручення позивачу повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) по 14 вересня 2022 року (залишення без змін виправдовувального вироку відносно позивача).

Так, відповідно до частин першої та другої статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

У частині першій статті 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

На підставі системного аналізу наведених норм прав слід дійти висновку, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, або ж його невручення підозрюваному внаслідок не встановлення його місцезнаходження особи із вжиттям заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року справі № 534/955/17, від 08 грудня 2021 року у справі № 607/25602/19.

Крім того, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає відшкодування шкода, завданої громадянинові не лише внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення чи незаконного застосування запобіжних заходів, але й внаслідок вчинення інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, що й мало місце в даному випадку.

Матеріалами справи встановлено, що старшим слідчим СВ Дзержинського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, майором міліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000466, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 лютого 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, 07 серпня 2015 року складено повідомлення про підозру ОСОБА_1 , яке не було вручено останньому.

У наданому суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу Дніпропетровською обласною прокуратурою зазначено, що матеріали досудового розслідування відносно підозрюваних ОСОБА_1 та ОСОБА_4 14 вересня 2015 року постановою керівника виділені в окреме провадження № 0002497, а підозрювані оголошені в розшук, провадження зупинено до встановлення місцезнаходження ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

В подальшому, 30 травня 2016 року матеріали з кримінального провадження №0000466 відносно ОСОБА_1 виділені в окреме провадження за №0001410.

15 квітня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 001410 від 30 травня 2016 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, яке було виділено з кримінального провадження за №002497, ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 5 КК України.

Наслідком закінчення кримінального провадження № 001410 від 30 травня 2016 року, стало складення обвинувального акту відносно ОСОБА_1 .

З наведеного вище слідує, що період незаконного перебування позивача під слідством і судом становить 85 місяців, починаючи з 07 серпня 2015 року (складання першого повідомлення про підозру у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України) по 14 вересня 2022 року (залишення без змін виправдовувального вироку відносно позивача), а не 41 місяць, починаючи з 15 квітня 2019 року (вручення позивачу повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) по 14 вересня 2022 року (залишення без змін виправдовувального вироку відносно позивача), як проте помилкового зазначено в оскаржуваному рішенні.

Отже, відповідно положень ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір морального відшкодування, завданого позивачу незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, становить 569 500 гривень, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 6 700 гривень з розрахунку: 85 місяців х 6700 гривень = 569 500 гривень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно п. 4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушенням норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції оскаржуване судове рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, ухвалення нового про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди 569 500 гривень.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа Дніпропетровська обласна прокуратура, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, задовольнити.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 569 500 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 10 квітня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста