Справа №345/1163/24
Провадження № 2/345/399/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2024 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кардаш О.І.

за участю секретаря судового засідання Боднар Н.Ю.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, вимоги якого мотивує таким, що вона є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька - ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє місце проживання якого було: АДРЕСА_1 . Спадкодавець ОСОБА_3 залишив заповіт, посвідчений 06.05.2008 та зареєстрований в реєстрі за № 192, який не змінювався та не відмінявся, згідно якого останній заповів позивачу все належне йому майно. Таким чином, після смерті спадкодавця ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме: на будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна вартість спадкового майна становить 315 755,00 грн.

В установленому законом порядку, спосіб та строк позивач звернувся до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Головської С.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , однак, рішенням нотаріуса від 31.01.2024 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначене спадкове майно в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказане спадкове майно та рекомендовано за захистом свого права звернутися до суду.

Відповідачем по справі є ОСОБА_2 , який є рідним братом позивачки та сином спадкодавця.

Позивачка постійно проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , вела з ним спільне господарство, таким чином, після смерті свого батька прийняла спадщину.

В зв`язку з тим, що іншим способом захистити свої спадкові права позивач не має можливості, а тому вимушена звернутися до суду за захистом свого неоспорюваного права та просить суд винести рішення яким визнати за позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на будинковолодіння в цілому, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача адвокат Кобзан Р.М.подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить суд його задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позов визнає, зазначає, що разом з спадкодавцем не проживав, на спадщину не претендує, до нотаріуса з відповідною заявою не звертався, заповіт складений на користь його сестри.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

Зокрема, спадкодавець ОСОБА_3 залишила заповіт, посвідчений 06.05.2008 секретарем Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району Сеньків Н. та який зареєстрований в реєстрі за № 192, що підтверджується копією заповіту та довідкою виконкому Сівко-Войнилівської сільської ради № 602 від 21.09.2020, заповіт не змінювався та не відмінявся (а.с. 12, 15).

Згідно даного заповіту спадкодавець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який мешкав та був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , заповів позивачу ОСОБА_1 все належне йому майно, зокрема і житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт належності вищезазначеного будинковолодіння спадкодавцю, підтверджується довідкою №602 , яка видана виконкомом Сівко-Войнилівської сільської ради ОТГ Калуського району (а.с. 15).

Окрім цього, на спадкове майно 19.01.2024 року ТОВ «Перша земельна агенція», інвентаризаційна справа № 06-Т/2024 виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , а роком його спорудження є 1960 рік (а.с. 17-21).

Відповідно до довідки від 19.01.2024, яка видана ТОВ «Перша земельна агенція», інвентаризаційна справа № 06-Т/2024, інвентаризаційна вартість вказаного домоволодіння становить 315 755 грн. (а.с. 27).

В установленому законом порядку, спосіб та строк позивач звернувся до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Голошвської С.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, рішенням приватного нотаріуса від 31.02.2024 № 25/02-14 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначене спадкове майно в зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує право власності на вищевказане спадкове майно та рекомендовано за захистом свого права звернутися до суду (а.с. 16).

При цьому, відповідно до довідки №602, яка видана 21.09.2020 виконкомом Сівко-Войнилівської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області, на момент смерті спадкодавця, позивач ОСОБА_1 дійсно постійно проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , вела з ним спільне господарство.

Таким чином, фактично єдиним документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції від 23.02.2016 №8.4-35//18/1).

У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про належність цього майна попередньому власнику та визначення наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Мін`юсту від 21.02.2005 №19-32/319).

За таких обставин спадкове право на набуття права власності на нерухоме майно може бути реалізовано лише в судовому порядку.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №557/1209/16-ц, який зазначив, що право власності на зведену до 03.08.2004 нерухомість набувається в порядку, який існував на час її будівництва, а не виникає у зв`язку з державною реєстрацією.

За пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, (втратив чинність) документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Тобто, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року, якщо їх відповідність вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил підтверджується технічним паспортом, складеним за результатами технічної інвентаризації.

Отже, враховуючи, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 був збудований до 05.08.1992 року, то після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на даний житловий будинок.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ст. 328 ЦК України зазначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Одним із способів набуття права власності є спадкування.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. ст. 1218 та 1268 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За змістом статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Судом встановлено, що інших спадкоємців за заповітом немає, а відповідач проти задоволення позову не заперечує та не претендує на спадкове майно, про що подав відповідну заяву до суду, а також не звертався з заявою про прийняття спадщини за законом на спадкове майно.

Отже, оцінивши в сукупності зібрані докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим, а зібрані по справі докази та належна їх оцінка вказують на наявність підстав для їх задоволення.

На підставі викладеного, ст.ст. 392, 1216, 1218, 1223, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 200, 206, 259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на будинковолодіння в цілому, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: