ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/699/24 Справа № 185/7047/23 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди (суддя першої інстанції Головін В.О. повний текст рішення складено 14 вересня 2023 року),

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь у якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 60 299,60 гривень та судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровськоїї області від 14 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 60299.60 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 гривень.

Із вказаним рішенням суду не погодився ФОП ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясував суб`єктивний склад осіб, які несуть відповідальність, в силу закону, за спричинену шкоду, не залучив до участі у справі страхову компанію у якості співвідповідача.

Мотивує скаргу тим, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи, пославшись на те, що в матеріалах справи наявна постанова Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.02.2023 року, якою третя особа ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності та вказав, що підстав повторного встановлення експертом ступеню вини водія ОСОБА_4 не має.

Вважає, що судову автотехнічну експертизу в даній справі необхідно провести.

Вказує, що позивачка не повідомила відповідача, де та коли він може забрати собі запасні частини безпосередньо з пошкодженого автомобіля, які було замінено.

ОСОБА_2 просив рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу та заперечення на клопотання про призначення автотехнічної експертизи, проте докази направлення вказаних документів іншим учасникам справи відстуні, а тому при апеляційному перегляді суд даний відзив та заперечення не враховує.

Від ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм чинного законодавства, просив клопотання про призначення експертизи задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову.

ОСОБА_3 надала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником автомобіля SEAT ATEKA, 2018 року випуску державний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 23.08.2019 року.

20 січня 2023 року близько 14 години 10 хвилин позивач рухалася на належному мені автомобілі по вул. Харківській міста Павлограда в районі її перехрестя з вулицею Миру. В цей час водій автомобіля RENAULT MASTER державний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , який рухався там же, маючи намір повернути ліворуч на вул. Миру, не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та скоїв зіткнення з належним позивачу автомобілем під її керуванням. Внаслідок зіткнення автомобіль отримав механічні ушкодження, зокрема правої передньої двері, правого переднього крила, правої передньої фари, переднього бампера з правої сторони, а також силових елементів кузову, зокрема підрамника.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру, юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань від 16.05.2023 року ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) з 23.06.2021 року із постановкою на облік у Державній службі статистики та ГУ ДПС у Полтавській області.

На місці вказаної дорожньо-транспортної пригоди працівниками ВРПП Павлоградського РУ ГУНП у Дніпропетровській області було складено схему місця ДТП, а також протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП щодо ОСОБА_4 . При складанні вказаного протоколу ним було надано електронний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №209740504, виданий 28.06.2022 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна», відповідно до якого було встановлено, що власником автомобіля RENAULT MASTER державний номер НОМЕР_3 є ОСОБА_1 , який і є страхувальником за вказаним полісом. Відповідно до наданого полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 130000 гривень. Також при складанні протоколу ОСОБА_4 серед інших анкетних даних було зазначено місце роботи - ФОП « ОСОБА_5 », посада - водій.

Постановою Павлоградського міськрайсуду від 09.02.2023 року у справі № 185/1172/23 ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень. Вказана постанова набрала законної сили.

21.02.2023 року у вступній частині вказаної постанови судом серед інших анкетних даних ОСОБА_4 було зазначено і місце його роботи - ФОП « ОСОБА_5 », водій.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, постанова в справі про адміністративне правопорушення від 09.02.2023 року у справі № 185/1172/23, якою встановлено час, місце скоєння ДТП та особу ( ОСОБА_4 ), яка його скоїла, при вирішенні справи за даним позовом для суду є обов`язковою.

08.02.2023 року на рахунок позивача страховиком ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було зараховано 129950 гривень у якості страхового відшкодування, що загалом відповідає умовам електронного полісу №209740504 від 28.06.2022 року.

Відповідно до звіту про оцінку матеріального збитку завданого власнику КТЗ №1023 від 08.02.2023 року матеріальний збиток, спричинений позивачу діями ОСОБА_4 , який скоїв зазначену дорожньо-транспортну пригоду складає 376235.79 грн. з урахуванням величини втрати товарної вартості автомобілю.

Ремонт належного позивачу автомобіля було проведено на станції технічного обслуговування, належній ФОП ОСОБА_6 . Були виконані роботи по розбиранню - збиранню автомобіля, в тому числі салону, дверей, а також рихтувальні роботи, в тому числі підрамника, фарбувальні роботи по кузову, встановлення розвалу та сходження коліс. Всього було виконано робіт на загальну суму 71940.00 грн.

Крім того, під час ремонту автомобіля було придбано наступні матеріали: бампер передній з монтажними елементами, захисна накладка дверей, накладка арки передня права, накладка бампера права, накладка, крило переднє праве, кронштейн крила, фара передня, фара протитуманна, підкрилок (передня його частина та задня), балка замикаюча. Всього було придбано матеріалів на загальну суму 118309,60 грн.

Вартість ремонту автомобіля відповідно до акту виконаних робіт №50 від 05.05.2023 року склала 190249.60 грн., яку позивач сплатила за рахунок страхового відшкодування та власних коштів.

З урахуванням суми страхового відшкодування, виплаченого позивачу страховиком - ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 129950.00 грн., не відшкодована шкода складає 60299.60 гривень (190249.60 грн. 129950.00 грн.).

У добровільному порядку ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відмовляються відшкодовувати завдану шкоду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що власник транспортного засобу несе відповідальність за спричинення шкоди та зазначив, що вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, можуть бути заявлені у разі недостатності страхової виплати.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктами 2, 3 частини першої статті 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. (стаття 990 ЦК України).

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до ст. 28 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

З матеріалів справи вбачається, що згідно полісу № ЕР.209740504 обов`язкового срахування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, власником автомобіля RENAULT MASTER державний номер НОМЕР_3 є ОСОБА_1 , який і є страхувальником за вказаним полісом. Відповідно до наданого полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 130000 гривень. Строк діє полісу з 29 червня 2022 року по 28 червня 2023 року включно.

08.02.2023 року на рахунок позивача страховиком ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було зараховано 129950 гривень у якості страхового відшкодування, що загалом відповідає умовам електронного полісу №209740504 від 28.06.2022 року.

Відповідно до звіту про оцінку матеріального збитку завданого власнику КТЗ №1023 від 08.02.2023 року матеріальний збиток, спричинений позивачу діями ОСОБА_4 , який скоїв зазначену дорожньо-транспортну пригоду складає 376235.79 грн. з урахуванням величини втрати товарної вартості автомобілю.

Ремонт належного позивачу автомобіля було проведено на станції технічного обслуговування, належній ФОП ОСОБА_6 . Були виконані роботи по розбиранню - збиранню автомобіля, в тому числі салону, дверей, а також рихтувальні роботи, в тому числі підрамника, фарбувальні роботи по кузову, встановлення розвалу та сходження коліс. Всього було виконано робіт на загальну суму 71940.00 грн.

Крім того, під час ремонту автомобіля було придбано наступні матеріали: бампер передній з монтажними елементами, захисна накладка дверей, накладка арки передня права, накладка бампера права, накладка, крило переднє праве, кронштейн крила, фара передня, фара протитуманна, підкрилок (передня його частина та задня), балка замикаюча. Всього було придбано матеріалів на загальну суму 118309,60 грн.

Вартість ремонту автомобіля відповідно до акту виконаних робіт №50 від 05.05.2023 року склала 190249.60 грн., яку позивач сплатила за рахунок страхового відшкодування та власних коштів.

З урахуванням суми страхового відшкодування, виплаченого позивачу страховиком - ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 129950.00 грн., не відшкодована шкода складає 60299.60 гривень (190249.60 грн. 129950.00 грн.).

Задовольняючі позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 60299,60 грн, суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права, оскільки Законом та правовими висновками Верховного Суду передбачено, що якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Отже, якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічні по суті висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження№ 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження№ 61-12032св19). підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги стосовно того що, виконані Звіти у справі в яких встановлена вартість пошкодженого майна є безпідставними та зводяться до незгоди із рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що ні в суді першої інстанції ні в апеляційній скарзі відповідачем не було заявлено клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи.

Оскільки вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_3 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_4 , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача, як винної особи, на користь позивачки різниці між розміром матеріальної шкоди та отриманим страховим відшкодуванням у сумі 60299,60 грн.

Доводи апеляційної скарги, стосовно неповідомлення позивачкою відповідача де останній може забрати собі запасні частини є безпідставними, оскільки жодного доказу зверннення із даною вимогою відповідачем або його представником надано не було.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О. В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 11 квітня 2024 року.

Головуючий - суддя О. В. Халаджи