Дата документу 02.04.2024 Справа № 332/6036/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 332/6036/23 Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В.
№ 22-ц/807/698/24 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним.

Вобґрунтування позовних вимог зазначав, що 20.05.2023 невідома особа, без відома позивача, без його погодження у будь-який спосіб, з використанням нетипового пристрою Galaxy S2/Samsung S створила в АК «КБ «ПриватБанк» договір SAMDNWFC5 від 20.05.2023 про відкриття додаткового рахунку по картці НОМЕР_1 та емітувала платіжний засіб ( картку). При цьому відповідачем - АК «КБ «ПриватБанк», в односторонньому порядку було встановлено на вказаний рахунок кредитний ліміт в сумі 75000,00 грн. Тобто, відповідач, знаючи, що вхід в систему «Приват 24» здійснено не зі згоди довіреного пристрою М2003J15SC/Redmi, не тільки не виконав свого обов`язку щодо застосування посиленої автентифікацію користувача, а без згоди позивача, в односторонньому порядку, уклав, нібито з позивачем, кредитний договір на суму 75000,00 грн., що дозволило шахраям зняти через банкомати у м. Вінниця грошові кошти на суму 74000,00 грн. Таким чином, спірний договір SAMDNWFC5 від 20.05.2023 про відкриття додаткового рахунку по картці НОМЕР_1 мають, як мінімум, три дефекти: укладання спірних правочинів відбулося з порушенням закону, волевиявлення учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, а також спірні правочини не були спрямовані на реальне настання для позивача наслідків, що обумовлені ними. Ці правочини суперечать вимогам ч.ч. 1,3,4 ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання їх недійс6ними з огляду на ч. 1 ст. 215 ЦК України. За даним фактом позивачем подано заяву про вчинення злочину до ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, визнати недійсним договір SAMDNWFC5 від 20.05.2023 про відкриття додаткового рахунку по картці НОМЕР_1 та договір, згідно з яким було встановлено в односторонньому порядку кредитний ліміт в розмірі 75000,00 грн. Витребувати у АТ «КБ «ПриватБанк» договір SAMDNWFC5 від 20.05.2023 про відкриття додаткового рахунку по картці НОМЕР_1 та договір, згідно з яким було встановлено в односторонньому порядку кредитний ліміт в розмірі 75000,00 грн. Витребувати у ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області копії матеріалів кримінального провадження №0000497.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним договір SAMDNWFC5 від 20.05.2023 про відкриття додаткового рахунку по картці НОМЕР_1 та договір, за яким було встановлено в односторонньому порядку кредитний ліміт у розмірі 75000 гривень.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», на користь держави судовий збір у розмірі 2147 грн. 20 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.05.2023 невідома особа, від імені позивача ОСОБА_1 , оформила картку ( Digital картка) № НОМЕР_1 через систему «Приват 24». Підтвердження було оформлено через SmartID, а саме: нетипового пристрою Galaxy S2/Samsung за допомогою IVR-опитування за фінансовим номером телефону позивача НОМЕР_2 . Кредитний ліміт було встановлено/підвищено в односторонньому порядку на підставі кредитоспроможності позивача при оформленні картки на суму 75000,00 грн. У період із 21.05.2023 по 12.06.2023 невідомою особою, із використанням вищевказаної картки, було здійснено ряд фінансових операцій на сторонніх ресурсах та операції із зняття готівки в банкоматах на загальну суму 74000,00 грн. ( а.с. 5-12).

За даним фактом позивач 21.06.2023 звернувся до АТ «КБ «ПриватБанк» із заявою про проведення службового розслідування, якою просив провести службову перевірку дотримання працівниками Банку процедури укладання та ідентифікації клієнта при встановленні договірних відносин з Банком під час створювання договору SAMDNWFC5 від 20.05.2023 про відкриття додаткового рахунку по картці № НОМЕР_1 ; припинити дію договору SAMDNWFC5 від 20.05.2023 про відкриття додаткового рахунку по картці № НОМЕР_1 та заблокувати емітований на виконання цього договору платіжний засіб ( картку); сторнувати у обліку Банку, як помилкову, заборгованість за кредитом ( із відсотками), яка була нарахована згідно договору SAMDNWFC5 від 20.05.2023 ( а.с. 150-151).

20.07.2023 АТ КБ «ПриватБанк» надано відповідь ОСОБА_1 про відмову у поверненні коштів, що були списані з платіжної картки № НОМЕР_1 , посилаючись на те, що вхід в Приват24 був здійснений під його авторизацією. Списання коштів стороннім інтернет ресурсом проводиться після введення номеру карти, CVV -коду, терміну дії. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання його фінансового телефону та іншої особистої інформації. Зміни фінансового номеру телефону не було. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією. Рекомендовано звернутися до правоохоронних органів( а.с. 13-15).

Також, позивачем ОСОБА_1 подано заяву про вчинення злочину до Відділення поліції №1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області. За результатами розгляду заяви, слідчим внесені дані до ЄРДР за №0000497 від 16.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України ( а.с. 18).

Відповідно до наданих ВП №1 ЗРУП ГУНП Запорізької області копій матеріалів кримінального провадження №0000497 від 16.06.2023 вбачається, що в ході виконання доручення слідчого о проведенні слідчих ( розшукових) дій за матеріалами кримінального провадження, були проведені ряд оперативно-розшукових заходів, направлених на встановлення особи, яка вчинила дане кримінальне правопорушення, зокрема, встановлено, що грошові кошти з банківської картки потерпілого були зняті готівкою в банкоматах, які знаходяться у м. Вінниця, хоча ОСОБА_1 постійно проживав та працював у м. Запоріжжі, та вхід в систему відділеного керування рахунком «Приват 24» було здійснено з абонентського номеру НОМЕР_2 з використанням наступних ІР-адрес: НОМЕР_3 ( ТОВ «Лайфселл») 21.05.2023 з мобільного пристрою GALAXY S2/SAMSUNG ANDROID, 13; НОМЕР_6 ( ПрАТ «Київстар») 21.05.2023 з мобільного пристрою GALAXY S2/SAMSUNG ANDROID, 13; НОМЕР_5 ( ТОВ «Лайфселл») 22.05.2023 з мобільного пристрою GALAXY S2/SAMSUNG ANDROID, 13, а не з довіреного пристрою М2003J15SC/Redmi, досудове розслідування триває, особу, яка вчинила дане правопорушення не встановлено ( а.с. 129-195).

З урахуванням зазначених обставин, суд пешої інстанції зробив висновок що що позивач не мав відношення до даних операцій.

Судова колегія погоджується з таким висновком та вважає. Що судом першої інстанції правильно встановлено характер правовідносин сторін та застосовано чинне законодавство.

Так, стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, аналіз наведених норм закону свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Згідно зі ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пунктів 1,6,9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Суд першої інстанції також правомірно послався на правові позиції усталеної судової практики, зокрема Постанову Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22 де зазначено, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному користуванню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів, сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично є нерівними.

У відповідності до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням того, що відповідачем не долучено до матеріалів справи жодного доказу, які безспірно доводять факт розголошення позивачем його ідентифікуючих даних, суд першої інстанції задовольнив позов з посиланням на те, що згідно з положеннями частини другої статті 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам Цивільно-процесуального кодексу України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення апелянтом норм закону.

З огляду на наведене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2024 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З Поляков