Справа № 694/2351/23
провадження № 2/694/47/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

09.01.2024 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Сакун Д.І.,

за участі секретаря судового засідання Литвин Н.М.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Придніпровським РВ УМВС в Черкаській області 18.04.1999 року, засоби зв`язку не відомі), третя особа: Звенигородська міська рада (служба у справах дітей) (, адреса: 20202, м. Звенигородка, Звенигородський район, Черкаська область, проспект Шевченка, 63, тел. (04740) 2 20 60, 2 24 41) про позбавлення материнських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

До Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить позбавити материнських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану в с. Комарівка, Звенигородського району, Черкаська область, відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_3 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частки від заробітку доходу відповідачки, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину певного віку, часу подачі заяви до повноліття дитини.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що він проживав з ОСОБА_2 однією сім?єю, вели спільне господарство в с. Моринці Звенигородського району. В процесі спільного проживання в них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На третій день після народження сина, перебуваючи в родильному будинку, відповідачка стала вести себе неадекватно і її відвезли в психіатричну лікарню, після чого позивач дитину з родильного будинку забирав сам. З того часу син постійно проживає з позивачем, а доглядати допомагала сестра позивача. Відповідачка з лікарні повернулася в с. Комарівку, де проживали її батьки і зареєструвала народження дитини, але в графу батько записала своє прізвище, а ім?я і по батькові записала дані позивача. Відповідачка отримала кошти за народження дитини і проживала в с. Комарівці, але до позивача та дитини не повернулася. Документи на дитину не віддала, кошти, які отримала витратила для власних потреб. В судовому порядку позивач доводив своє батьківство та відповідно до рішення суду в свідоцтві про народження дитини в графі батько змінив прізвище відповідачки « ОСОБА_4 » на своє « ОСОБА_5 ». Від народження і до даного часу дитина постійно перебуває з позивачем, позивач водив дитину до дошкільного закладу, тепер - в школу, а відповідачка до дитини не з?являється. Відповідачка проживає з різними чоловіками в різних місцях, раніше вона перебувала на обліку в психіатра та мала 3 групу інвалідності, що стверджується довідками МСЕК, які в позивача збереглися з того часу. Відповідачка повністю відсторонилася від обов?язку по вихованню дитини, жодного разу не провідала дитину ні по місцю її проживання, а ні в дитячому садочку, школі, більше десяти років проживає окремо від дитини, а дитина перебуває на повному утриманні позивача. Позивач доглядає малолітню дитину сам, перебуваю на обліку в УСЗН як малозабезпечений, тому просить суд позов задовольнити.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д.І. від 07.11.2023 року було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

12.12.2023 року від позивача надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання без участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник третьої особи в підготовче судове засідання не з`явилася. Подала заяву про проведення підготовчого засідання без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 12.12.2023 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

09.01.2024 року позивач подав до суду заяву, в якій підтримав позов в частині позбавлення батьківських прав та просив його задовольнити. В частині стягнення аліментів - відмовився від позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 09.01.2024 року подала до суду заяву, де зазначила, що позов в частині позбавлення батьківських прав підтримує, в частині стягнення аліментів - відмовляється.

09.01.2024 року представник третьої особи подала заяву про проведення засідання без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками дитини вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 24.07.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції у Черкаській області, видане повторно (а.с. 7).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 283152944 від 05.11.2021 року, наявна актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером: 020, об`єкт нерухомого майна: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 . Форма власності: приватна. Власник: ОСОБА_1 (а.с. 8).

Відповідно до довідки № 56/01-3-15/7 про зареєстрованих у житловому приміщенні, виданої старостою Моринського старостинського округу Кириченко Л.М. від 20.03.2023 року за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9).

Відповідно до акту депутата Звенигородської міської ради Степаненко С.І. від 07.08.2023 року встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає разом з батьклм ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повністю опікується сином, займається його вихованням та навчанням. Дитини виховується без матері. Місце проживання та контакти її не відомі. Участі в життя і вихованні мати не приймає (а.с. 11).

Зазначена інформація підтверджується також актом, складеним 21.09.2023 року депутатом Звенигородської міської ради Маламужем В. (а.с. 12).

Відповідно до довідки про отримання допомоги від 27.07.2023 року № 277, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення у Звенигородському районі (а.с. 13).

Відповідно до довідки про доходи, виданої пенсіонеру ОСОБА_1 в тому, що він перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Черкаській області і отримує пенсію за віком (а.с. 14).

Згідно довідки, виданої старостою Моринського старостинського округу виконавого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області Кириченко Л., ОСОБА_1 , постійно виховує та утримує свого сина ОСОБА_3 . До батьківських обов`язків ставиться відповідально. Мати хлопчика ОСОБА_2 участі у вихованні дитини і її забезпеченні не приймала в період з народження і по теперішній час (а.с. 15).

Згідно довідки, виданої лікарем загальної практики сімейної медицини Моринської амбулаторії КНП «Звенигородська БЛІЛ» ОСОБА_6 , дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на прийоми в АЗПСМ с. Моринці в зв`язку з захворюваннями та для для профілактичних щеплень приходив з батьком ОСОБА_1 (а.с. 16).

Відповідно до довідки № 89 від 21.09.2023 року, виданої директором Моринського ліцею з дошкільним підрозділом ім. Т.Г. Шевченка Звенигородської міської ради Звенигородського району Черкаської області Колісником В., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відвідував дошкільний підрозділ Моринського ліцею ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.2016 року по 31.05.2020 року, і мати за весь цей період не займалася вихованням дитини, у дитячий садок не приходила (а.с. 17).

Відповідно до довідки № 88 від 21.09.2023 року, виданої директором Моринського ліцею з дошкільним підрозділом ім. Т.Г. Шевченка Звенигородської міської ради Звенигородського району Черкаської області Колісником В., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , навчається в Моринському ліцеї ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.2020 року по даний час, і мати жодного разу не цікавилась дитиною, не приймає участі в його житті (а.с. 18).

Органом опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 19-20).

Згідно характеристики, виданої старостою Моринського старостинського округу виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області № 181/01-3-15/7 від 07.08.2023 року, на жителя села Моринці Звенигородського району Черкаської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що він зареєстрований та проживає по АДРЕСА_3 . Пенсіонер. Неодружений. Мешкає з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який знаходиться на утриманні батька, оскільки місцезнаходження матері не відомо. ОСОБА_1 характеризується позитивно. Спокійний, врівноважений, працьовитий. Старанно виконує свої батьківські обов`язки відносно сина. Порушень громадського порядку не було, компрометуючих матеріалів у старостат на ОСОБА_1 не поступало (а.с.21).

Відповідно до рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 03.07.2014 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано рідним батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Змінено прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » (а.с.24).

Відповідно Акту обстеження умов проживання від 09.12.2014 року, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Мати дитини - ОСОБА_2 - психічно хвора , зареєстрована в с. Комарівка, дитину не доглядає, харчуванням та речами не забезпечує. Дитиною опікується батько (а.с.25).

Відповідно до копій довідок до актів огляду МСЕК серії 10 ААБ № 086285, № 343752 ОСОБА_2 мала ІІІ групу інвалідності, огляд - повторний, причина інвалідності - загальне захворювання. Інвадінсть встановлювалася до 01.01.2014 року та 01.01.2015 років відповідно. Рекомендовані спостереження у психіатра. Психотерапія і психокорекція (а.с. 26).

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін

Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не виконують вимоги чинного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).

Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII).

Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року).

З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61).

Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, п. 97).

Згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідачка дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан його здоров`я, хоча повинна це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дитини, суд вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав буде вчинене в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, позивач подав заяву про відмову від позову в частині позовних вимог щодо стягнення аліментів з відповідачки. Суд приймає відмову позивача у цій частині позову. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Нормативне визначення принципу диспозитивності надає сторонам право вільно розпоряджатися предметом спору і процесу, зокрема, позивач має право відмовитися від позову. Це право закріплено в ч. 2 ст. 49, ч. 1 ст. 206 ЦПК України і може бути реалізовано на будь-якій стадії судового процесу. Відмова позивача від позову - це одностороннє вільне волевиявлення позивача, спрямоване на відмову від судового захисту своєї вимоги і на закриття порушеного позивачем процесу. Причини відмови від позову, з урахуванням принципу диспозитивності, не повинні оцінюватися судом.

За таких обставин, враховуючи що відмова від позову є правом позивача, позов підлягає задоволенню в частині підтриманих позовних вимог.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2684 гривня.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 1073 грн 60 коп. Позивачем сплачено судовий збір за позовну вимогу щодо позбавлення материнських прав, однакклопотання про стягнення з відповідача судових витрат на користь позивача не заявлено.

Керуючись ст. ст. 4, 76-78, 81, 83, 89, 141, 264-266 ЦПК України, ст. ст. 155, 164, 170 СК України, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Придніпровським РВ УМВС в Черкаській області 18.04.1999 року, засоби зв`язку не відомі), третя особа: Звенигородська міська рада (служба у справах дітей) (, адреса: 20202, м. Звенигородка, Звенигородський район, Черкаська область, проспект Шевченка, 63, тел. (04740) 2 20 60, 2 24 41) про позбавлення материнських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09.01.2024 року.

Суддя Д.І.Сакун