ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 405/1347/23

провадження № 22-ц/4809/685/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

за участі секретаря Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Ноксен»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кулібаби Михайла Івановича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 лютого 2024 року у складі судді Шевченко І. М. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ноксен» (далі ТОВ «Ноксен») та просив стягнути на свою користь 3 % річних в розмірі 93 801 грн 57 коп, 758 887 грн 43 коп інфляційних втрат, 8 526 грн 89 коп судового збору та 30 000 грн витрат на правничу допомогу адвоката.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 13 січня 2022 року у справі № 912/2438/20 стягнуто з ТОВ «Ноксен» на користь ОСОБА_1 вартість частини майна пропорційно його частці в статутному капіталі товариства в сумі 2 018 128 грн, інфляційні втрати в сумі 405 643 грн 73 коп, 3 % річних в сумі 186 607 грн 73 коп, 120 127 витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи, а також 39 155 грн 69 коп судового збору.

04.07.2022 Господарським судом Кіровоградської області видано наказ на примусове виконання зазначеного рішення суду, який пред`явлений до виконання в Подільський відділ ДВС у м. Кропивницькому.

Оскільки відповідач ухиляється від виконання зазначеного рішення суду та повністю не сплатив заборгованість, ОСОБА_1 вважав, що наявні підстави для стягнення з відповідача на його користь відповідно до ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за період простроченя сплати боргу, а тому звернувся до суду з позовом.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 лютого 2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Ноксен» про стягнення коштів закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Повернуто ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 8 526,89 грн.

Ухвала суду мотивована тим, що інфляційні втрати та річні відсотки не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, які стягуються відповідно до рішення Господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/2438/20.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що інфляційні втрати та річні відсотки є складовою частиною основного боргу, а від так дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна слухатись в порядку господарського судочинства.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Кулібаба М. І., який представляє інтереси ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 лютого 2024 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі розібрався в суті позовних вимог, які розглядались в Господарському суді Кіровоградської області та які були заявлені в Ленінському районному суді м. Кіровограда.

Позивач зазначає, що в Господраському суді Кіровоградської області в порядку п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України слухався корпоративний сіпр про стягнення вартості частини майна пропорційно частці учасника в статуному капіталі, а тому, оскільки позовна вимога була підсудна господарському суду, разом з нею слухались і похідні вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за певний період.

В Ленінський районний суд м. Кіровограда позов поданий лише про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період невиконання рішення Господарського районного суду Кіровоградської області, а між сторонами на момент звернення вже не було корпоративного спору.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат не є похідними, а є основними позовними вимогами, які стягуються в порядку ст. 625 ЦК України, а спірні правовідносини регулюються ЦК України і жодним чином не регулюються ЗУ «Про товариства з обмеженою відповідальністю».

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Кулібаба М. І. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник ТОВ «Ноксен» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправленя з судовою повісткою.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки, відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, які не з`явилися, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся в суд з позовом до ТОВ «Ноксен» про стягнення коштів, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 852 689 грн, з яких 93 801,57 грн 3 % річних та 758 887,43 грн інфляційних витрат, а також судовий збір в сумі 8 526,89 грн та витрати на правову допомогу в сумі 30 000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 13.01.2022 у справі № 912/2438/20 задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Ноксен» про стягнення вартості частини майна пропорційно частці учасника у статутному капіталі. Стягнуто з ТОВ «Ноксен» на користь ОСОБА_1 вартість частини майна ТОВ «Ноксен» пропорційно його частці у статутному капіталі товариства в сумі 2 018 128,00 грн., інфляційні втрати в сумі 405 643,73 грн, три відсотки річних в сумі 186 607,73 грн, 120 127,00 грн витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи, а також 39 155,69 грн судового збору. Загальний розмір стягнутої суми становить 2 769 662,15 грн. Рішення господарського суду оскаржувалось в апеляційному та касаційному порядку та станом на 15.06.2022 набрало законної сили.

04.07.2022 Господарським судом Кіровоградської області видано наказ про примусове виконання рішення.

Господарським судом встановлено, що у відповідача ще 11.11.2018 перед позивачем виникло грошове зобов`язання в сумі 2 018 128,00 грн. Господарський суд у відповідності до ст. 625 ЦК України нарахував інфляційні втрати та 3 % річних на дату винесення рішення, тобто на 13.01.2022.

13.01.2022 сума грошового зобов`язання відповідача перед позивачем збільшилась на суму інфляційних втрат в сумі 405 643,73 грн, трьох відсотків річних в сумі 186 607,73 грн, 120 127,00 грн витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи, а також 39 155,69 грн судового збору. Збільшення відбулось на загальну суму 751 534,15 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

У частині першій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є,

по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Відповідно до частин другої та третьої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Предметна і суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена у статті 20 ГПК України.

Відповідно до пунктів 4 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 916/2791/16 (провадження № 12-141гс18) зроблено висновки про те, що спір є підвідомчим господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність узаконі правової норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність узаконі норми права, що безпосередньо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Аналізуючи положення пункту 4 частини першої статті 20 ГПК України Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20) дійшла висновку, що справи в спорах щодо правочинів незалежно від їх суб`єктного складу, що стосуються акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав у юридичній особі, підлягають розгляду господарськими судами. Винятком є спори щодо таких дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення сімейних і спадкових прав та обов`язків, які мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Отже, ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, є, зокрема участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність узаконі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Тому загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 13 січня 2022 року у справі № 912/2438/20, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15 червня 2022 року та постановою Верховного Суду від 18 серпня 2022 року, стягнуто з ТОВ «Ноксен» на користь ОСОБА_1 вартість частини майна ТОВ «Ноксен» пропорційно його частці у статутному капіталі товариства в сумі 2 018 128 грн, інфляційні втрати в сумі 405 643,73 грн, три відсотки річних в сумі 186 607,73 грн, 120 127,00 грн витрат пов`язаних з проведенням судової експертизи, а також 39 155,69 грн судового збору (а. с. 14-30).

04 липня 2022 року Господраьским судом Кіровоградської області було видано наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.01.2022 у справі № 912/2438/20 (а. с. 32).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь 3 % річних в розмірі 93 801 грн 57 коп та 758 887 грн 43 коп інфляційних втрат, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, у зв`язку з невиконанням рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13 січня 2022 року у справі № 912/2438/20 (а. с. 2-7).

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних, передбачене положеннями статті 625 ЦК України, є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги, а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20) дійшла висновку про те, що ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Ураховуючи те, що спір між ОСОБА_1 та ТОВ «Ноксен» щодо стягнення вартості частини майна підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, спір за позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України також підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Спори, які виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань юридичною особою, зокрема щодо виплати вартості частини майна, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.

До схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08 березня 2023 року у справі № 570/4129/20 (провадження № 61-14586св21).

Отже, ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених вказаною статтею грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Зазначені правові висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 та від 04 березня 2020 року у справі № 757/63985/16.

Встановивши, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення 3 % річних, та інфляційних втрат у зв`язку з невиконанням рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13 січня 2022 року у справі № 912/2438/20, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки спір за вимогами ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України, внаслідок несвоєчасного виконання судового рішення у господарській справі, яким стягнуто з ТОВ «Ноксен» вартість частини майна, яке було ухвалено господарським судом, тому вимоги позивача підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

Доводи апеляційної скарги позивача про належність спору до цивільної юрисдикції зводяться до помилкового тлумачення ним норм процесуального права, а тому не заслуговують на увагу суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України втакому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. ст. 362, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Кулібаби Михайла Івановича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 лютого 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08.04.2024.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник