КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/5850/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 544/2091/21

01 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 05 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Міланіч А.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором купівлі-продажу з розстроченням платежу,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором купівлі-продажу з розстроченням платежу.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 09 лютого 2021 року він (позивач) уклав з відповідачем договір купівлі-продажу з розстроченням платежу та здійснив продаж та передачу відповідачу дивана «Ніколь», 1,6 м, вартістю 10 200 грн. Відповідач частково сплатив грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн та зобов`язався сплатити до 30 квітня 2021 року решту коштів в розмірі 7 200,00 грн. Викладене підтверджується договором від 09 лютого 2021 року та накладною №2 від цієї ж дати.

Зазначав, що у визначений договором строк відповідач не виконав умови договору і лише 14 травня 2021 року сплатив кошти у сумі 995,00 грн. На його неодноразові звернення до відповідача про сплату коштів за придбаний товар у сумі 6 205,00 грн відповідач не реагував.Умовами пункту 2.4. укладеного між сторонами договору передбачено, що у разі, якщо товар не оплачується у вищевказаний строк, нараховується 10 відсотків від залишку суми, за кожен прострочений місяць.

Ураховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу6 205,00 грн, штрафні санкції у розмірі 3 723,00 грн, та судові витрати.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 05 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором купівлі-продажу з розстроченням платежу залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Бородянського районного суду Київської області від 05 квітня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, викладені у рішенні висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які посилався позивач в обгрунтування своїх вимог, не надав оцінку наявним у справі доказам, а саме: договору купівлі-продажу з розстроченням платежу, в якому містяться всі істотні умови договору, який підписаний сторонами. Умови договору ним виконані, що підтверджується договором та накладною, а зазначений у накладній магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» - це місце здійснення нимпідприємницької діяльності.

В свою чергу, відповідачем умови договору виконані лише у частині сплати коштів у розмірі 3000 (три тисячі) грн.При цьому, жодних доказів, які б спростовували доводи заявлених ним позовних вимог, зі сторони відповідачасуду не надано та не здобуто судом першої інстанції при розгляді даної справи, тоді як у цивільному процесі діє принцип змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст.81 ЦПК України).

Проте суд першої інстанції не взяв до уваги вищевикладені обставини.

Крім того, посилаючись на те, що відповідно до п.3 ч.4 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необгрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику, позивач вважає, що оскаржуване судове рішення не відповідає вищевказаним нормам процесуального права.

У визначений ухвалою апеляційного суду строк відповідач ОСОБА_2 не скористався процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивача.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ковтун Микола Васильович підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з?явився. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідності до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності відповідача ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з виписки зЄдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 28 березня 2012 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює господарську діяльність з роздрібної торгівлі меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому (а.с. 6, 7 ).

09 лютого 2021 року ПП ОСОБА_1 , як продавець, уклав з ОСОБА_2 , як покупцем, договір купівлі-продажу з розстроченям платежу, за умовами якого продавець зобов`язався передати покупцю у власність товар (меблі) в асортименті за вибором покупця згідно приймально-видаткових документів, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар.

Згідно умов п.2.2 договору покупець зобов`язався оплатити придбаний товар вартістю 10 200 грн в строк до 30 квітня 2021 року.

Пунктом 2.4 договору передбачено, що в разі, якщо товар не оплачено у зазначений строк, то нараховується 10% від залишку суми за кожен прострочений місяць.

Відповідно до пункту умов 3.1 договору строк поставки товару з моменту замовлення покупцем становить від 25 до 31 робочих днів (а.с. 8-9).

На підтвердження вимог в частині здійснення продажу та передачі відповідачу дивана «Ніколь», 1,6 м, вартістю 10 200 грн, з проведенням відповідачем часткової оплати за товар, позивач надав накладну № 2 від 09 лютого 2021 року, оформлену магазином «ІНФОРМАЦІЯ_1», на товар диван «Ніколь» 1,6 м. вартістю 10 200 грн., в якій зазначено про сплату завдатку в сумі 3000 грн., 14 травня 2021 року - 995 грн. та залишком 6205 грн. Кому було відпущено даний товар у цій накладній не вказано (а.с. 10).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором купівлі-продажу з розстроченням платежу, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження передачі ним відповідачу товару дивана «Ніколь» за укладеним між сторонами договором.

За висновком суду зібрані у справі докази свідчить про те, що товар - диван «Ніколь» відпущено магазином «ІНФОРМАЦІЯ_1», а не позивачем, що підтверджується документом - накладною № 2 від 09 лютого 2021 року, який, в свою чергу, не містить відомостей про отримувача цього товару, а відтак, позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального права з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 зазначеної Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Правом на звернення досуду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

У справі, яка є предметом перегляду, позивач звернувся до суду за захистом свого майнового права та інтересуу спосіб, який полягає у стягненні боргу за договором купівлі-продажу з розстроченням платежу.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам сторін, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Згідно зі статтями 627, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі- продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару і підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 671 ЦК України якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами.

Крім того, відповідно до частини першої статті 682 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, що відповідає умові договору купівлі-продажу щодо комплектності.

Враховуючи вищенаведені норми матеріального права, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що товар має відповідати вимогам щодо асортименту, комплектності, кількості та якості, тари та (або) упаковки товару у відповідності до умов договору, і тільки в цьому випадку вважається, що продавець належним чином виконав свій обов`язок щодо передачі товару у власність покупця.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції, вказують на те, що 09 лютого 2021 року ПП ОСОБА_1 , як продавець, уклав з ОСОБА_2 , як покупцем, договір купівлі-продажу з розстроченям платежу, за умовами якого продавець зобов`язався передати покупцю у власність товар (меблі) в асортименті за вибором покупця згідно приймально-видаткових документів, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар.

Із дослідженого судом першої інстанції документа - накладної № 2 від 09 лютого 2021 року, що використовується при передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи іншій, встановлено, що цей документ оформлено магазином «ІНФОРМАЦІЯ_1» на товар - диван «Ніколь» 1,6 м., вартістю 10 200 грн. У цьому документі зазначені розрахунки щодо сплати завдатку в сумі 3000 грн, 14 травня 2021 року - 995 грн, залишок 6 205,00 грн, проте графа накладеної «кому відпущено товар» не заповнена, а також відсутні відомості про персональні дані фізичних осіб у графі «здав» «прийняв».

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення), визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до пункту 2.4. Положення обов`язковими реквізитами документа є: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з тим, наданий позивачем документ - накладна № 2 від 09 лютого 2021 року, який не оформлений відповідно до вимог законодавства щодо первинних документів, не дає можливості ідентифікувати осіб, які брали участь у передачі товару та на виконання якого зобов?язання він складався, а відтак вказаний письмовий документ є недопустим доказом на підтвердження обставин передання саме позивачем у власністьпокупцю ОСОБА_2 товару (меблі) в асортименті.

Інших приймально-видаткових документів на товар (меблі), як це передбаченому умовами договору, що укладений між СПД ОСОБА_1 , як продавцем, та покупцем ОСОБА_2 , в якому зафіксовано факт отримання/передачі товару, позивачем під час судового розгляду справи не надано та матеріали справи таких доказів не містять.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що зазначений у накладній магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» - це місце здійснення нимпідприємницької діяльності є бездоказовимиі на правильність здійсненої судом першої інстанції юридичної оцінки доказів та установлених на їх підставі обставин справи не впливають.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін - частина 1 статті 12 ЦПК України.

За положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях - частина 6 статті 81 ЦПК України.

Відповідно до частини 4 статті 12, частини 2 статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, а тому суд, з урахуванням положень частини 1 статті 13, статті 263 ЦПК України, ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставин у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що позивач ОСОБА_1 не довів своїх позовних вимог до ОСОБА_2 щодо порушення останнім умов договору купівлі-продажу в частині сплати коштів за придбаний товар, а відтак, і похідної вимоги про стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором купівлі-продажу з розстроченням платежу, оскільки на порушення обов`язку, передбаченого статями 12, 81 ЦПК України, позивачем не доведено підстави свого позову.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, не змінюють суть ухваленого у справі судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав недоведеності позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Бородянського районного суду Київської області від 05 квітня 2023 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 05 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2024 року.

Головуючий Судді: