ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 646/8722/18 Номер провадження 22-ц/814/596/24Головуючий у 1-й інстанції Подмаркова Ю.М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Панченко О. О.,

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шандули Олександра Олексійовича

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 13 липня 2023 року у складі судді Подмаркової Ю. М.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про усунення перешкод в користуванні власністю,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення.

Позов мотивовано тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві власності за нею в розмірі 42/100 частин відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 365, виданого 26.07.2018 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кимлик Н. І., та ОСОБА_3 - в розмірі 58/100 частин відповідно до договору купівлі-продажу від 19.06.2017, серія та номер: 843, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алекаєвою З. Б.

Як співвласник, вона користується житловими будинками літ. А-1, житловою площею 30,7 кв. м, та літ. В-1, житловою площею 48,1 кв. м.

У 2012 році відповідач ОСОБА_2 заселився до вказаного будинку як чоловік ОСОБА_5 - доньки колишнього власника житлового будинку ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте відповідач продовжує мешкати за вказаною адресою, користується житловим будинком літ. А-1, приводить до будинку сторонніх осіб, з якими зловживає спиртними напоями, за енергопостачання не сплачує. Між ними часто виникають сварки з приводу його проживання у житловому будинку. ОСОБА_2 для неї є сторонньою особою, ніколи не був членом її сім`ї, спільне господарство ними не велось. Вона неодноразово просила виселитися з її будинку та вивезти свої речі, але відповідач відмовляється у добровільному порядку.

В будинку літ. В-1 позивач мешкає з 29.11.2013 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_7 та двома дітьми, сином ОСОБА_8 та дочкою ОСОБА_9 , також з ними мешкає її рідна тітка ОСОБА_10 та її двоюрідний брат ОСОБА_11 разом з дружиною ОСОБА_12 . Житловий будинок літ. В-1 має дві житлові кімнати. Житловим будинком літ. А-1 вони користуватися не можуть, бо в ньому мешкає відповідач без будь-яких на те правових підстав. Відповідач у будинку зареєстрованим не значиться, не є членом її родини, договорів найму з нею не укладав, спільним побутом не пов`язані. Її права, як власника є порушеними та такими що підлягають захисту.

Посилаючись на викладене та з урахуванням уточненої позовної заяви від 10.11.2021, просила суд усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на проживання в будинку АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення без надання іншого житлового приміщення.

На підставі розпорядження Верховного Суду від 10.03.2022 № 4/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» справу було передано для розгляду до Ленінського районного суду м. Полтави.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 12 липня 2023 року за клопотанням адвоката Шандули О. О. закрито провадження у справі в частині позовних вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 13 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано відсутністю фактичних підстав для захисту прав позивача, оскільки відповідач тривалий час у спірному будинку не проживає та по справі не надано доказів невиконання зобов`язань з боку відповідача виїхати із займаного приміщення, при тому, що свідки підтвердили факт вивезення ним особистих речей у 2019 році.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Шандула О. О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідач зі спірного будинку не виселився і свої речі повністю не вивіз та заявляє про своє право на проживання, викликаючи поліцію. У будинку залишилися особисті речі відповідача, що свідчить про те, що відповідачем чиняться перешкоди позивачу у користуванні майном, а тому висновки суду першої інстанції щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження вказаних обставин є помилковими.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.07.2018, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кимлик Н. І. на підставі заповіту, посвідченого 19.01.2011 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ніколенком А. С., зареєстрованого в реєстрі за № 65, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 42/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,0479 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :09:022:0005, розташованої за вказаної адресою.

Право власності позивача на вказане нерухоме майно того ж дня, 26.07.2018 зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 27270936 та 27272517.

До складу майна, що перебуває у власності позивача, відносяться житлові будинки літ. «А-1» житловою площею 30,7 кв. м, загальною площею 38,5 кв. м, літ. «В-1» житловою площею 48,1 кв. м, загальною площею 66,9 кв. м, літ. «Т-1» житловою площею 45,9 кв. м, загальною площею 77,6 кв. м та господарські будівлі і споруди: сарай літ. «М», «Х», погріб літ. «Н», душ літ. «П», «У», гараж літ. «Ш», вбиральня літ. «Ф», альтанка літ. «Е», навіс літ. «Ч», «Ю», «Я», колодязь № 4, огорожа № 5-9.

На підставі договору купівлі-продажу від 19.06.2017 співвласником інших 58/100 часток житлового будинку літ. «Т-1» житловою площею 45,9 кв. м, загальною площею 77,6 кв. м, альтанки літ. «Е», вбиральні літ. «Ф», душу літ. «У», сараю літ. «Х», навісу літ. «Ч», «Ю», огорожі № 5, воріт з хвірткою № 7, огорожі № 9, є третя особа по справі - ОСОБА_3 .

Згідно рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.12.2015 у справі № 646/11343/15-ц визнано право ОСОБА_2 на користування 1/2 частиною будинку літ. «А-1» домоволодіння АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_6 , та отримання ним комунальних послуг, в тому числі, послуг по забезпеченню його водою, водовідведенням, газопостачанням та електропостачанням, а також по вивезенню побутових відходів за вказаною адресою.

Відмовляючи у задоволенні позову нового власника майна - ОСОБА_1 , з тих мотивів, що відповідач добровільно виселився зі спірного будинку, суд першої інстанції не взяв до уваги, що встановлене судовим рішенням право відповідача ОСОБА_2 на користування жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 , перешкоджає позивачу здійснювати своє право власності, зокрема, використовувати спірне жиле приміщення на власний розсуд для проживання членів її сім`ї.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Згідно частини першої статті 317, частин першої, другої статті 319 ЦК України зміст права власності становлять право володіння, користування та розпорядження власником своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб (частина перша статті 383 ЦК України).

За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право користування чужим майном передбачено главою 32 ЦК України.

Згідно частини першої статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

У частині першій статті 402 ЦК України вказано, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина перша статті 405 ЦК України).

Стаття 406 ЦК України визначає підстави припинення сервітуту.

Так, сервітут припиняється, зокрема, у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту (пункт 4 частини першої статті 406 ЦК України).

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом (частини друга, четверта статті 406 ЦК України).

У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц, а також постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача ОСОБА_1 , спільним побутом із нею не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Вирішуючи питання щодо дотримання балансу інтересів сторін та пропорційності втручання у право особи на житло, апеляційний суд враховує, що відповідач з 2019 року у спірному помешканні не проживає, вивіз з будинку велику кількість своїх речей, фактично проживає за іншою адресою, а будинок літ. «А-1» домоволодіння АДРЕСА_1 , право користування яким було визнано за ОСОБА_2 рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.12.2015, потрібен позивачу для проживання її сім`ї в кількості 7 осіб, які всі мешкають у двокімнатному житловому будинку літ. «Б-1» житловою площею 48,1 кв. м.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про наявність перешкод з боку відповідача у користуванні ОСОБА_1 належним їй на праві власності житловим будинком є обґрунтованими та лише самостійне виселення відповідача ОСОБА_2 зі спірного житлового приміщення за наявності чинного рішення суду від 10.12.2015 у справі № 646/11343/15-ц не забезпечить реалізацію позивачем своїх прав.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

За правилами частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шандули Олександра Олексійовича - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 13 липня 2023 року скасувати та постановити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 762,10 грн понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. О. Панченко