Справа № 308/4569/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 березня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Фазикош Г.В.

з участю секретаря судового засідання: Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 травня 2023 року, ухвалене головуючою суддею Голяна О.В. у справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційні втрати за порушення грошового зобов`язання

встановив:

У березні 2023 року ТОВ «Фінансовою компанією «Профіт Капітал» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат на підставі кредитного договору №006-06502-140513 від 14.05.2013, укладеного між первісним кредитором АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

Мотивуючи свій позов зазначило, що 14.05.2013 між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №006-06502-140513 за яким останній отримав кредит на споживчі цілі у сумі 33 000,00 грн на строк до 12.05.2016 року зі сплатою 48% річних за користування кредитними коштами. Відповідач взяв на себе зобов`язання погашати заборгованість по кредитному договору щомісячно.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2017 у справі №308/8349/17 стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» суму боргу за кредитним договором №006-06502-140513 від 14.05.2013 у розмірі 48 021,85 грн.

Проте рішення суду тривалий час залишалося невиконаним, у зв`язку з чим у відповідача ОСОБА_1 виникло зобов`язання зі сплати стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за період з 17.01.2018 по 20.02.2023 у сумі 39 010,99 грн, судового збору у розмірі 2 684,00 грн та 2 500 грн витрат на правову допомогу.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 травня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансовою компанією «Профіт Капітал» суму заборгованості за ставкою 3 % річних та інфляційні витрати за період з 17.01.2018 по 23.02.2022 у розмірі 22 138,25 грн за кредитним договором №006-06502-140513 від 14.05.2013, укладеним між первісним кредитором та АТ «Дельта Банк».

Стягнуто з ОСОБА_1 ТОВ «Фінансовою компанією «Профіт Капітал» 1 523 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансовою компанією «Профіт Капітал» 1 419 грн судових витрат на правову допомогу.

У апеляційній скарзі ТОВ «Фінансовою компанією «Профіт Капітал» просить рішення суду в частині відмови у стягненні 3% річних та інфляційних втрат за період з 24.02.2022 року по 20.02.2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вважає рішення у цій частині незаконним і не обґрунтованим, та вважає, що суд дійшов неправильного висновку, а також рішення у оскаржуваній частині винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права

Вказує, що суд зазначив, що нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат може здійснюватися за період з 17.01.2018 по 23.02.2022, що становить: інфляційні витрати становлять 16225,64 грн (48021,85 грн. х 1.33788043 -48021,85 грн.), а 3% річних становлять 5912,61 грн (період прострочення грошового зобов`язання 1499 днів), всього 22 138,25 грн.

Натомість судом першої інстанції не було враховано висновки Верховного суду, посилання на котрі було зазначено по тексту позовної заяви, відповідно до яких передбачено право стягувана за рішенням суду нараховувати 3% річних та інфляційних втрат, зокрема й за період з 24.02.2022 року по 20.02.2023 року, що за вказаний період становить: 3% річних становлять 1428,81 грн, інфляційні витрати становлять 15443,93 грн, а разом 16872,74 грн.

Розглядаючи справу № 459/3560/15-ц, Верховний Суд в постанові від 16.05.2018 р. вказав, що відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України входить до розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Додатково слід зазначити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 12.04.2023 року по справі №569/15311/21 наголосив, що «товариством на підтвердження своїх вимог до відповідачів не було надано суду первинних бухгалтерських документів щодо погашення кредиту (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та ін.), суди не звернули увагу на те, що розмір кредитної заборгованості вже був встановлений рішення суду, яке набрало законної сили і саме на цю суму позивачем нараховані суми, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України». Таким чином Верховним судом було визнано правомірним нарахування стягувачем 3% річних та інфляційних втрат саме за судовим рішенням.

Оскільки відповідач порушив грошове зобов`язання, в саме виконання рішення суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України. При поданні позову було взято до розрахунку зобов`язання, що випливає із невиконання рішення, а не з грошового зобов`язання за договором. Натомість судом першої інстанції врахував Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо дій норм на період дії воєнного стану», які апелянт вважає недоречними у вказаній справі, так як у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, то обмеження щодо нарахування пені, неустойки, штрафів, до складу яких входять і 3% річних та інфляційні втрати, стосуються саме грошового зобов`язання за договором, а не виконання рішення суду.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року по справі № 127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19).

Враховуюче вищевикладене, для подачі позовної заяви про стягнення 3% річних та інфляційних втрат застосується загальна позовна давність (3 роки), що в даному випадку відповідає даті 15.01.2021.

Натомість, як зазначено в позовній заяві, Законом України №540-ІХ від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби» внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема 5. Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) доповнено зокрема пунктом 12 такого змісту:

"12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУЮ-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину." Постановою Кабінету міністрів України №383 від 25.04.2023 було продовжено дію карантину, а саме до 30.06.2023 року.

Оскільки, як зазначалось в позовній заяві, зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Саме тому надання позивачем розрахунку та позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат за невиконання судового рішення за період з 17.01.2018 по 20.02.2023 відповідає чинному законодавства та обмеженням, що діють у період воєнного стану. Таким чином, граничною датою невиконання судового рішення може братись до розрахунку 3% річних та інфляційних втрат саме та дата, яка вказана в позовній заяви, що відповідає 20.02.2023.

В дане судове засідання ТзОВ ФК «Профіт капітал» та ОСОБА_1 не з`явились.

За правилами пункту 2 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.

Довідками Закарпатського апеляційного суду від 15.11.2023 року підтверджено доставку "Судової повістки про виклик до суду" у формі електронного листа надісланого адвокату Мартиненко Володимиру Володимировичу на його електронні адреси: ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а.с. 72, 73.

ОСОБА_1 повідомлявся про дату, час та місце судового засідання, проте в судове засідання не з`явився і не зазначив причини такої неявки.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що згідно приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка учасників справи, не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не є слушною за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позаяк апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції тільки в частині відхилення судом позовних вимог за період з 24 лютого 2022 року по 20.02.2023 року, а тому, в іншій частині позовних вимог, апеляційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Та ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відхиляючи позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 24 лютого 2022 року по 20.02.2023 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що за цей період часу заявлені позивачем вимоги з підстав передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України не підлягають задоволенню, оскільки відповідач звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, згідно ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України» від 15.03.2022 року №2120-ІХ, шляхом списання кредитодавцем (позикодавцем) нарахованих неустойки та інших платежів, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання за такими договорами

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з наступних доводів.

У ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2017 у справі №308/8349/17 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитною лінією на загальну суму у розмірі 48 021,85 грн., а також судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 у зв`язку із невиконанням у добровільному порядку рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2017 за період з 17.01.2018 по 20.02.2023 становить суму 7341,42 грн. - це 3 % річних від простроченої суми, за період лютий 2018 - січень 2023 року та сума 31 669,57 грн. - це інфляційні витрати.

23.06.2020 року були проведені електроні торги по лоту №GL4N016219, до складу якого входило право вимоги за кредитним договором №006-06502-140513 від 14.05.2013 року, укладеними між AT «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

Відповідно до Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги № 2276/К Банк - AT «Дельта Банк» відступив (передав права вимоги) Новому кредитору ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за Кредитним договором №006-06502-140513 від 14.05.2013 року.

ТОВ «ФК «Профіт Капітал» є правонаступником AT «Дельта Банк» за кредитним договором №006-06502-140513 від 14.05.2013 року, укладеним між AT «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.06.2022 року замінено стягувача у виконавчому листі з виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2017 року у справі №308/8349/17 з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Профіт Капітал».

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що вимоги апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції за наступних доводів.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, стаття 599 ЦК України.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до приписів частини 2 статті 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов''язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2017 у справі №308/8349/17, яким було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» (правонаступником якого зараз є ТзОВ «ФК «Профіт Капітал») заборгованість за кредитною лінією на загальну суму у розмірі 48 021,85 грн., та судовий збір у розмірі 1600,00 грн. на момент звернення із позовом в суд, ОСОБА_1 не було виконано.

Оскільки зобов`язання у ОСОБА_1 за даним судовим рішенням не припинено, то у зв`язку із цим ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» має право на підставі приписів частини 2 статті 625 ЦК України отримати з ОСОБА_1 за невиконання грошового зобов`язання сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» період прострочення грошового зобов`язання ОСОБА_1 визначило з 17.01.2018 року по 20.02.2023 року.

З цього зазначеного ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» періоду прострочення, суд першої інстанції задовольнив тільки частково позовні вимоги, починаючи з 17.01.2018 року по 23.02.2022 року. А за період з 24.02.2022 року по 20.02.2023 року судом першої інстанції було відмовлено у зв`язку із тим, що за цей період ОСОБА_1 звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року за № 2120-IX - розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту:

«У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Тобто, зазначеними доповненнями визначено, що на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Як вище було вже зазначено, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2017 у справі №308/8349/17 у зв`язку із укладенням 14.05.2013 року кредитної угоди за № 006-06502-140513, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» (правонаступником якого зараз є ТзОВ «ФК «Профіт Капітал») було стягнуто заборгованість на загальну суму у розмірі 48021,85 грн., та судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Зазначеним доводиться та обставина, що між ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» та ОСОБА_1 наявні зобов`язання, які виникли у зв`язку із укладенням 14.05.2013 року кредитної угоди за № 006-06502-140513, а не на підставі винесення судового рішення. Визначена судовим рішенням сума заборгованості, являлось підтвердженням невиконання позичальником свого зобов`язання за укладеною кредитною угодою. Тож, твердження позивача, що зобов`язання виникли через невиконання судового рішення, а не у зв`язку із наявним грошовим зобов`язанням за кредитною угодою є помилковим, оскільки підмінюється правова підстава зобов`язання ОСОБА_1 перед ТзОВ «ФК «Профіт Капітал». Та саме внаслідок такого зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки зараз в Україні діє період воєнного, надзвичайного стану то на підставі внесених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року за № 2120-IX доповнень до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, а саме пунктом 18 такого, який у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором звільняє останнього від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Відтак, за період з 24.02.2022 року по 20.02.2023 року ОСОБА_1 звільнений від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а нараховані за цей період 3% річних та інфляційні втрати, підлягають списанню кредитодавцем.

Зазначене доводить те, що в силу вимоги Закону нарахування кредитором будь-яких платежів за невиконання позичальником грошового зобов`язання є забороненим на період дії воєнного часу та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року за № 540-IX, доповнено Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Зазначеними змінами здійснено продовження строків передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу на строк дії карантину.

Тоді як Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року за № 2120-IX врегульовано питання щодо не нараховування відсотків та пені під час дії Воєнного стану.

Відтак, покликання ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року за № 540-IX у спірних правовідносинах не є належним.

Стосовно посилання ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2023 року, то таке є неналежним, оскільки правовідносини у цій справі стосувались здійснених нарахувань відсотків та інфляційних втрат за період з лютого 2017 по травень 2019 року, загальний розмір яких станом на 09 липня 2021 року становить 437 423,47 грн.

Тоді як у переглядаємій справі, ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» здійснило нарахування за період з 24.02.2022 року по 20.02.2023 року, який відноситься до дії Воєнного стану.

Наведені в апеляційній скарзі постанови Великої Палати Верховного Суду не являються релевантними до частини спірних правовідносин, які виникли з 24.02.2022 року в переглядаємій справі, тому не можуть бути застосованими.

Та позаяк, інших доводів, які б давали підставу для висновків, що рішення суду першої інстанції ухвалене в супереч вимог норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не містить, то звідси, слід визнати, що така скарга не є обґрунтованою у спірних правовідносинах.

Окрім наведеного, колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

А тому, апеляційний суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відтак, апеляційний суд з огляду на викладене зазначає, що ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» надано вичерпну відповідь на всі вагомі, ключові та доречні питання, порушені в апеляційній скарзі, які мають значення для вирішення даного спору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги у спірних правовідносинах не являються тими обставинами, які б слугували підставою для колегії суддів стосовно задоволення і тих позовних вимог, які відхилені місцевим судом, та не впливають на правові висновки у спірних правовідносинах і не спростовують викладеного вище.

А звідси, дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування чи зміни оскаржуваного рішення, і висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити на підставі приписів статті 375 ЦПК України, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись нормами статті 367, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал», залишити без задоволення.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 травня 2023 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 29 березня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: