ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2126/23
Провадження №2/477/402/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судових засідань Кислою І.В.,

за участі: позивачки ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_2 (не з`явилися),

відповідача ОСОБА_3 (не з`явився), його представника ОСОБА_4 ,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем.

В обґрунтування позову вказала, що сімейне життя між ними не склалося через різність характерів та погляди на спільне життя, відсутність взаєморозуміння, крім того чоловік ухилявся від виконання своїх сімейних та батьківських обов`язків що потягло втрату почуття любові та поваги один до одного; тривалий час вони разом не мешкають.

Крім того, в зв`язку з перебуванням на її утриманні їх спільної дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просила стягнути з відповідача на її користь щомісячне грошове забезпечення на утримання дитини в розмірі 5000 грн щомісячно.

Відповідач подав відзив, в якому позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав, проте зазначив, що спільно не проживають, оскільки через повномасштабну збройну агресію російської федерації відносно України жінка з дочкою, з міркувань безпеки, виїхали до Польщі, і де дружина будує свої нове життя з іншим чоловіком. Заперечував про сварки між ними в присутності дитини та їх негативний вплив на психіку дочки. Вимоги про стягнення аліментів визнав частково: посилаючись на положення СК України про мінімальний гарантований розмір аліментів 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, просив стягувати з нього 1416 грн 50 коп щомісячно, виходячи із такого мінімального розміру, визначеного Законом України «Про державний бюджет на 2023 рік».

В судове засідання позивачка або її представник не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, остання надала заяву з клопотанням розглянути справу без їх участі і задовольнити позов.

Відповідач до судового засідання не з`явився, уповноважив на представництво своїх інтересів адвоката Кірюхіна О.М., який підтримав посилання, викладені у відзиві, уточнивши, що виходячи із мінімального прожиткового віку для дитини, визначеного Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік» мінімальний гарантований розмір аліментів, який має стягуватися з відповідача і який він визнає, складає 1598 грн (50% від мінімального прожиткового мінімуму дітей віком від 6 до 18 років в сумі 3196 грн).

Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі позивачки та її представника, заслухавши посилання представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

10 березня 2012 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції між сторонами був зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис під № 81.

Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки було змінено із ОСОБА_6 на ОСОБА_7 .

За час шлюбу у них не народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка залишилася проживати з матір`ю.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються.

Згідно приписів статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення.

При дослідженні судом фактичних взаємин між чоловіком та жінкою, дійсних причин розірвання шлюбу, встановлено, що між сторонами через різність характерів та непорозуміння припинені шлюбно-сімейні відносини і подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх дитини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу.

Щодо ж до вимог про стягнення аліментів, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з положеннями частини 1 статті 182 цього ж Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі від придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

На час розгляду справи згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» мінімальний прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років складає 3196 грн.

В той же час, будь-яких аргументів про необхідність стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі в такому розмірі не було наведено, а лише посилання на положення законів про визначення такого розміру.

Тому суд, враховуючи обов`язок батька утримувати свою дитину до її повноліття, передбачений ст. 180 СК України, та вимоги ст. 182 СК України щодо врахування матеріального становища дитини, стану здоров`я і матеріального становища відповідача, а також враховуючи необхідність належного забезпечення дитини в її розвитку, беручи до уваги рівень інфляції та ріст цін на товари першої необхідності за останні два роки, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їх дочки в розмірі 3000 гривен щомісячно до її повноліття.

На підставі статті 141 ЦПК України, статті 7 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в сумі 1073 грн 60 коп.

Враховуючи викладене, керуючись статями 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 10 березня 2012 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 81 розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище позивачки залишити ОСОБА_7 .

Стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , кошти (аліменти) на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) гривен, починаючи з 16 серпня 2023 року і до її повноліття.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування судового збору, сплаченого нею за подання позову до суду, в сумі 1073 гривен 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

В засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, його повний текст складено на 16 лютого 2024 року.

Суддя Р.В. Козаченко