Справа № 524/7975/23
Провадження №2/524/611/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2024 року Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участю секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про знаття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.11.1996 року і договору про поділ квартири, що є у спільній сумісній власності від 15.01.2021 року, йому- ОСОБА_1 , належить на праві спільної часткової власності 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Під час підготовки документів для відчуження своєї частини квартири від приватного нотаріуса стало відомо, що на квартиру накладено арешт ВДВС Автозаводського РУЮ м.Кременчука.

У провадженні Автозаводського ВДВС м. Кременчука перебувало на виконанні виконавче провадження з виконання постанови без номеру, видана Ленінським районним судом 23.08.2000 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 17213,44 грн.

У межах виконавчого провадження 28.01.2004 року постановою державного виконавця Бельчича О.О. накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 та накладено арешт на квартиру по АДРЕСА_2 . Разом з постановою про арешт майна боржника 02.02.2004 року державним виконавцем Бельчичем О.О. на адресу Першої державної нотаріальної контори було направлено повідомлення №1134 про накладення заборони, в якому вказано що власником майна є ОСОБА_1 - 1980 р.н.

На підставі постанови про арешт майна боржника від 28.01.2004 року відомості про арешт нерухомого майна внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно тип: арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 1742104, зареєстровано 05.03.2005 року (архівна дата 04.02.2004 року) реєстратором: Перша кременчуцька державна нотаріальна контора. Про що вказує інформація з Державного реєстру речових прав в нерухоме майно №350517377 від 16.10.2023 року.

Згідно відповіді Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №17148 від 08.02.2023 року у відділі відсутні виконавчі провадження щодо стягнення боргів з ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що позивач не є боржником у виконавчих провадженнях, арешт квартири порушує його права, просить суд зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 1742104, обтяження зареєстровано 05 березня 2005 року (архівна дата 04 лютого 2004 року), реєстратором: Перша кременчуцька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: повідомлення, 1134, 02.02.2004, Державна виконавча служба Автозаводського управління юстиції.

Ухвалою судді від 26 жовтня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

12 січня 2024 року на підставі розпорядження щодо здійснення повторного автоматизованого розподілу судових справ № 177 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про знаття арешту з майна, 15 січня 2024 року передано судді Нестеренко С.Г.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 надали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити.

Представник відповідача Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дусмурадова Л. в судове засідання не прибула, просила справу розглянути без їх участі, скористалася своїм правом для подання відзиву на позов, в якому зазначила, що у відділі відсутні будь-які виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 .

Представник третьої особи Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Резніченко Н. надала до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась по невідомій суду причині, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, засобами рекомендованого поштового зв`язку, про причини неявки суд не повідомила.

Третя особа ОСОБА_4 надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала щодо задоволення позовних вимог.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши відповідні докази в їх системному зв`язку, встановив наступне.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.11.1996 року і договору про поділ квартири від 15.01.2021 року, на праві спільної часткової власності по 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У провадженні Автозаводського ВДВС м. Кременчука перебувало на виконанні виконавче провадження з виконання постанови без номеру, видана Ленінським районним судом 23.08.2000 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 17213,44 грн.

В межах виконавчого провадження 28.01.2004 року постановою державного виконавця Бельчича О.О. накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 та накладено арешт на квартиру по АДРЕСА_2 . Разом з постановою про арешт майна боржника 02.02.2004 року державним виконавцем Бельчичем О.О. на адресу Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори було направлено повідомлення №1134 про накладення заборони, в якому вказано що власником майна є ОСОБА_1 - 1980 року народження.

На підставі постанови про арешт майна боржника від 28.01.2004 року відомості про арешт нерухомого майна внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно тип: арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 1742104, зареєстровано 05.03.2005 року (архівна дата 04.02.2004 року) реєстратором: Перша кременчуцька державна нотаріальна контора. Про що вказує інформація з Державного реєстру речових прав в нерухоме майно №350517377 від 16.10.2023 року.

Згідно відповіді Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №17148 від 08.02.2023 року у відділі відсутні виконавчі провадження щодо стягнення боргів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У ст. 321 ЦК України визначено правило непорушності права власності, а саме:

1. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

3. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача.

Згідно із ч.2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Наведе свідчить про те, що безпідставне обтяження майна позивача, а саме нерухоме майно, яке належить позивачеві на праві спільної сумісної власності, перешкоджає позивачеві, як власнику, у реалізації права власності, зокрема прав володіння, користування та розпорядження власністю.

Відповідач не надав жодні належні і допустимі докази на спростування позову, наявності факту накладення арешту на законних для того підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

У відповідності до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи наведені обставини, які не були спростовані відповідачем, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Тому необхідно зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 1742104, обтяження зареєстровано 05 березня 2005 року (архівна дата 04 лютого 2004 року), реєстратором: Перша кременчуцька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: повідомлення, 1134, 02.02.2004, Державна виконавча служба Автозаводського управління юстиції.

Сторони у справі не заявляли вимоги щодо відшкодування понесених ними будь-яких судових витрат.

Керуючись, ст. 41 Конституції України, ст. 316, 317, 319, 391 ЦК України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 141, 142, 200, 258, 259, 263-265, 273, 280-283, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 1742104, обтяження зареєстровано 05 березня 2005 року (архівна дата 04 лютого 2004 року), реєстратором: Перша кременчуцька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: повідомлення, 1134, 02.02.2004, Державна виконавча служба Автозаводського управління юстиції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , місцезнаходження: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Ігоря Сердюка, буд. № 43.

Треті особи: - Перша Кременчуцька державна нотаріальна контора, місцезнаходження за адресою: Полтавська обл., м.Кременчук, вул. Перемоги, буд. № 9/1; - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний тексті рішення виготовлено 26 лютого 2024 року.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: