ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2325/24 Справа № 216/5234/19 Суддя у 1-й інстанції - КУЗНЕЦОВ Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

сторони справи

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Державна казначейська служба України, Управління патрульної поліції у м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 листопада 2023 року, ухваленого суддею Кузнєцовим Р.О. у м. Кривому Розі, Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення у справі відсутні),

ВСТАНОВИВ

В серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Управління патрульної поліції у м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб органів державної влади, в якому просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом безспірного списання з відповідного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн та матеріальну шкоду у розмірі 62620,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №370806 25.08.2016 приблизно о 18.10 у м. Кривому Розі на перехресті по вулиці Курчатова з вулицею Каспійська водій ОСОБА_1 керував автомобілем SkodaSuperB, н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, почервоніння обличчя, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №363995 25.08.2016 приблизно о 18.10 у м. Кривому Розі, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем SkodaSuperB, н.з. НОМЕР_1 , на перехресті по вулиці Курчатова з вулицею Каспійська в районі електроопори №68 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем, SkodaSuperB, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , чим порушив п. 13.1, 12.1 Правил дорожнього руху, та внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №363996 25.08.2016 приблизно о 18.10 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем SkodaSuperB, р.н. НОМЕР_1 , на перехресті по вулиці Курчатова з вулицею Каспійська в районі електроопори №68, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він був причетний, чим порушив п. 2.10 Правил дорожнього руху.

Справа про адміністративні правопорушення розглядалась в Саксаганському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області більше року. Постановою суду від 03.10.2017 позивача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, 130 ч. 1 КУпАП, провадження у справі закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.04.2018 постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року у справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП скасовано. Винесено нову постанову суду апеляційної інстанції, якою закрито провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях особи складу адміністративних правопорушень.

Позивач вважав, що закриття справи про адміністративні правопорушення щодо нього свідчить про незаконність складання та направлення до суду працівниками поліції матеріалів вказаних справ, внаслідок наведених обставин позивачу завдано моральної шкоди, яка полягала у переживаннях та стражданнях щодо розголосу факту його затримання і притягнення до адміністративної відповідальності за місцем проживання. Позивачу довелось доводити свою невинуватість в інкримінованих йому правопорушеннях у судах. За весь час розгляду справ позивач зазнав значних хвилювань, звичний ритм його життя був порушений. Працівники поліції, грубо порушуючи закон, зловживаючи службовим становищем та перевищуючи службові повноваження, застосували до позивача незаконне затримання, утримували його в кайданках більше двох годин, застосовували фізичну силу, больові прийоми, внаслідок чого позивач відчував сильний фізичний біль та страждання. Крім цього, внаслідок повалення позивача на землю та волочінню по асфальту було пошкодження його мобільний телефон та одяг. З приводу незаконних дій працівників поліції було порушено кримінальне провадження, в якому позивача визнано потерпілим та станом на дату подачі позову по кримінальному провадженню здійснюється досудове розслідування.

Підставами для відшкодування шкоди позивач зазначив: незаконне затримання та застосування спеціальних засобів щодо нього більше двох годин; складання працівниками поліції протоколів про адміністративні правопорушення та подальший їх розгляд у судових інстанціях; не застосування до позивача будь-якого адміністративного стягнення в результаті таких дій працівників поліції. Загальний розмір моральної шкоди позивач оцінив у 50 тис. грн., а матеріальної - 62620,00 грн, яку просив стягнути з відповідачів у судовому порядку.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано, а судом не здобуто доказів протиправності дій працівників поліції по складенню протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності, заподіянню позивачу матеріальної та моральної шкоди, що могло б бути, передбаченою ст. 1174 ЦК України підставою для відшкодування йому, заподіяної такими діями, шкоди.

Не погодившись із даним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги позивач ОСОБА_1 зазначив, що суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, не сприяв повному, об`єктивному і всебічному її розгляду. Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував, що дії працівників поліції, які полягали у незаконному притягненню його до адміністративної відповідальності, передачі відеоматеріалів журналістам телеканалу ICTV, запевнивши останніх у беззаперечному притягненню позивача до адміністративної відповідальності, завдало позивачу моральної та матеріальної шкоди. Позивач наполягав, що закриття справи про адміністративне правопорушення відносно нього у зв`язку з відсутністю події і складу вказаних адміністративних правопорушень свідчить про незаконність дій працівників патрульної поліції під час затримання, утримання його в кайданках, застосування фізичної сили під час затримання, що є підставою для відшкодування позивачу морально та матеріальної шкоди. Внаслідок ушкодження здоров`я позивач деякий час проходив лікування та не займався своєю підприємницькою діяльністю, у зв`язку з чим поніс збитки, також було принижено його честь і гідність фізичної особи, а також ділової репутації як керівника благодійного фонду через висвітлювання у ЗМІ цих подій. Дружина позивача, яка займає посаду судді Криворізького районного суду, має намір брати участь у конкурсі на зайняття посади судді в апеляційній інстанції, тому в 2022 році за її позовом, шлюб між ними було розірвано. Позивач зазначив, що подати на розірвання шлюбу його дружину змусило саме незаконні дії посадових осіб поліції, які також склали протокол відносно позивача за керування транспортним засобом у стані сп`яніння у 2018 році і постановою Центрально-Міського суду м. Кривого Рогу провадження також було закрите за у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

16.01.2024 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява про приєднання до апеляційної скарги від представника позивача адвоката Зайки П.К.

Колегія суддів не може взяти до уваги дану заяву як подану неналежною особою, оскільки відповідно до ст. 363 ЦПК України тільки учасники справи мають право приєднатися до апеляційної скарги, поданої особою, на стороні якої вони виступали. До апеляційної скарги мають право приєднатися також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Управління патрульної поліції у м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Кушнір О.В. від 30.01.2024 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, судове рішення без змін як законне і обґрунтоване. Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, представник відповідача звернула увагу колегії суддів на те, що твердження позивача про начебто завдання йому тілесних ушкоджень працівниками поліції спростовуються відеозаписом наданим до суду, адже на відео видно, як позивачу наносять тілесні пошкодження і дружина, і батько, коли приїхали на місце пригоди і побачили в якому він був стані, а також товариш, який був пасажиром в автомобілі разом із позивачем, останій пояснив, що не давав позивачу сісти за кермо та вдарив його в обличчя. Щодо травми на голові, позивач сам пояснив, що вона сталася по приїзду до КПНД ДОР, коли він перечепився і впав, що й сам пояснив лікарям ПНД на відеозапису та в Саксаганському районному суді під час розгляду протоколів. Позивачем не надано жодних доказів про заподіяння йому матеріальної шкоди на суму 62000 грн., копія товарного чеку про ремонт айфону 6 на 8120 грн. не доводить заявленого до стягнення розміру матеріальної шкоди.

Представник відповідача заперечила проти апеляційної скарги посилаючись на правові висновки ВС, зазначаючи, що сам факт закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не вказує жодним чином на неправомірність дій посадових та службових осіб органів державної влади.

Крім того представник Управління патрульної поліції у м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Кушнір О.В. письмово 31.01.2024 заперечила проти заяви про приєднання представника позивача ОСОБА_5 до апеляційної скарги, зазначивши що дана заява суперечить вимогам чинного ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, з матеріалів справи вбачається, зокрема з постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2018 року, що відносно позивача ОСОБА_1 було складено протоколи про адміністративні правопорушення за ст. ст. 122-4, 124, ч.1 ст.130 КУпАП, за таких обставин: 25.08.2016 року о 18.10 год. водій ОСОБА_1 у м.Кривому Розі на перехресті вулиць Курчатова та Каспійської керував автомобілем SkodaSuperB н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, почервоніння обличчя, тремтіння рук. Пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер на місці зупинки не зміг, погодився на проходження огляду у медичному закладі. Проте, прибувши до Криворізького ПНД, в присутності двох свідків, від проходження медичного огляду відмовився, посилаючись на травму, яку отримав, впавши на підлогу. Відмова водія ОСОБА_1 від проходження медичного огляду підтверджується поясненнями свідків. Таким чином водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.

Також, 25.08.2016р. приблизно о 18.10 год. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем SkodaSuperB н.з. НОМЕР_1 у м.Кривому Розі, на перехресті вулиць Курчатова та Каспійська в районі електроопори №68 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем SkodaSuperB н.з. НОМЕР_2 , чим порушив п.13.1, 12.1 Правил дорожнього руху, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КпАП України.

Крім того, 25.08.2016 приблизно о 18.10 год водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем SkodaSuperB р.н. НОМЕР_1 на перехресті вулиць Курчатова та Каспійська у м.Кривому Розі в районі електроопори №68, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він був причетний, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП.

Вказаною постановою провадження у справі у відношенні позивача за ст. ст. 122-4, 124, ч.1 ст.130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (т.1 а.с.16-19).

Вважаючи дії посадових осіб поліції неправомірними, ОСОБА_1 на підставі статей 23, 1174, 1176 ЦК України просив відшкодувати йому завдану матеріальну та моральну шкоду.

Відповідно до вимог ст. ст. 1166, 1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності їх вини.

Згідно з ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Частиною 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (з наступними змінами), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові відповідно до вимог ст. ст. 1176, 1167 ЦК України, оскільки не доведено належними та допустимими доказами в силу вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України винних дій відповідачів.

Факт, складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки у відповідності до положень статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не надано доказів того, що дії працівників патрульної поліції України по складенню протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності були незаконними, що могло б бути, передбаченою ст. 1174 ЦК України підставою для відшкодування йому, заподіяної такими діями, шкоди.

Колегія суддів також погоджується, що не підлягають до застосування в цьому випадку положення ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" від 01.12.94 № 266/94-ВР, оскільки відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. З огляду на те, що до позивача не було застосовано судом жодного, передбаченого КУпАП, адміністративного стягнення, а складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача.

Встановивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Аналогічного висновку дійшов Верховний суд при розгляді цивільної справи № 312/262/18 у Постанові від 21 жовтня 2020 року.

Так, довод апеляційної скарги про те, що постанова апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2018 року є підтвердженням протиправності дій відповідачів є безпідставним, оскільки в мотивуваліьнй частині вказаної постанови зазначено, що дане рішення прийнято через недоведеність поза розумним сумнівом наявності в діях ОСОБА_1 складу даних правопорушень, (зокрема, відсутність медичного висновку про ступінь алкогольного сп`яніння та розбіжності в показах свідків), а не через відсутність самої події, як зазначено позивачем, зокрема в апеляційній скарзі.

Висновку проти протиправність дій відповідачів вказана постанова суду не містить.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог про відшкодування матеріальної шкоди, у заявленому позивачем розмірі 62 000 грн., оскільки ним не подано жодного доказу на підтвердження цих позовних вимог, ні пошкодження телефону ні інших збитків чи упущеної вигоди.

Обвинувального вироку, який би набрав законної сили відносно працівників патрульної поліції, які заподіяли шкоду позивачу за його твердженнями, немає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують, оскільки базуються на власному баченні позивача обставин справи, є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Наведені в апеляційній скарзі обставини притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП в 2018 році, як і факти його підприємницької та благодійної діяльності, а також і обставини його сімейного життя не мають правового значення в даному спорі про відшкодування шкоди при притягенні до адміністративної відповідальності за події 2016 року.

З огляду на вищезазначене, висновки суду першої інстанції відповідають встановленим у справі обставинам, є законними та обґрунтованими, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.ст. 259, 268, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 26 лютого 2024 року.

Головуючий суддя

Судді