Номер апеляційного провадження 22-ц/824/7563/2024
Головуючий у суді першої інстанції Катющенко В.П.
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

29 березня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2023 року, ухвалене у складі судді Катющенко В.П., в приміщенні Дніровського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини усіх видів його заробітку, до досягнення нею 23-х років, за умови, що вона буде продовжувати навчання, з 01.08.2023.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала в шлюбі з 22.01.2005, який розірвано рішенням суду від 21.12.2015. У шлюбі, народилася донька ОСОБА_4 . До досягнення донькою повноліття відповідач сплачував аліменти на її утримання на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.10.2016. По досягненню дитиною повноліття, виплати припинилися. Донька на даний час навчається на ІІ курсі Університету Біоресурсів і Природокористування (НУБіП). У звязку з чим потребує матеріального утримання. Вона не може повністю забезпечити повноцінне навчання доньки та її утримання.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 грудня 2023 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини яка продовжує навчання, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчається в національному університеті біоресурсів і природокористування України, аліменти в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно починаючи з 08.09.2023 і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23 річного віку. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, вважає рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим із порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, та без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, а тому таким, що підлягає зміні.

Зазначає, що ОСОБА_1 жодним чином не доводить розмір її витрат пов`язаних з навчанням повнолітньої доньки, їх понесення з урахуванням отримуваної ОСОБА_3 , стипендії, необхідності стягнення аліментів у розмірі частини, а також наявності у нього матеріальної можливості їх сплачувати. Окрім того, донька є повнолітньою особою та не позбавлена можливості вживати самостійних зусиль для організації свого життя та отримання законного прибутку. Позивачем до позовної заяви не додано жодного доказу, на підтвердження того, що вона несе витрати на утримання доньки ОСОБА_3 .

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що у нього є неповнолітній син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до судового наказу Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.01.2022 року, справа № 361/10350/21, стягуються з нього на користь ОСОБА_7 , аліменти на утримання сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку.

Жодних доказів того, що апелянт має дохід, який дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) на доньку ОСОБА_3 , яка продовжує навчання позивачем не надано, а судом першої інстанції не встановлено.

Окрім того, апелянт щомісячно несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем проживання, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни, що також повинно враховуватися при розгляді справи про стягнення аліментів.

Зауважує, що ним не було отримано судових повісток про виклик до суду. А отже він був позбавлений можливості реалізувати свої законні процесуальні права. Тобто, був порушений принцип змагальності сторін та фактично рішення було винесено без врахування позиції відповідача.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, зазначає, що твердження апелянта, що матеріали цивільної справи № 755/13513/23 не містить договору в якому зазначена вартість навчання, не відповідає дійсності, оскільки зазначений договір було додано до матеріалів справи. Щодо посилань апелянта на судовий наказ Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.01.2022 по справі № 361/10350/21 про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина, то останній не звертається до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, стягнутих з нього на утримання неповнолітнього сина, а не погоджується надавати допомогу доньці, яка продовжує навчання та потребує матеріального утримання. ОСОБА_2 зазначає про свою необізнаність про розгляд справи, однак як вбачається з матеріалів справи копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви та додані до неї документи направлялись апелянту за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання.

Окрім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що зі своїх доходів позивач не може повністю забезпечити повноцінне навчання доньки та її утримання.

Позивач звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що апелянтом не надано жодного доказу свого доходу, не підтверджено тяжке матеріальне становище, а усі його дії свідчать лише про ухилення від виконання своїх зобов`язань по сплаті аліментів. Окрім того, апелянт проживає разом із ОСОБА_7 на користь якої стягнуто аліменти за судовим наказом Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.01.2022 на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та вони разом виховують дитину.

У відповідності до вимог п. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах його апеляційного оскарження, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення відповідає.

Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Важливим також є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Так, статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.01.2005, який був розірваний рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.12.2015. (а.с. 3).

Від шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис № 1615, місце реєстрації Відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.7).

Згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_2 , та ОСОБА_9 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року у справі № 753/11538/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.06.2016 та до досягнення дочкою повноліття. (а.с. 4).

Місце проживання позивача та ОСОБА_4 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Національного університету біоресурсів і природокористування України, від 30.08.2023, ОСОБА_3 є студенткою ОС «Бакалавр» 2 курсу денної форми навчання спеціальності «Менеджмент» факультету аграрного менеджменту Національного університету біоресурсів і природокористування України. Рік закінчення: 30.06.2026 (а.с.5).

Згідно договору № Меи-220171б від 19.08.2022, укладеного між Національним університетом біоресурсів і природокористування України в особі директора з науково-педагогічної роботи ОСОБА_10 та вступником ОСОБА_3 та її законним представником ОСОБА_1 , як замовником, про надання ОСОБА_3 освітніх послуг у період з 19.08.2022 до 30.06.2026, ОСОБА_3 навчається в Національному університеті біоресурсів і природокористування України на денній формі навчання за спеціальністю Менеджмент, термін навчання чотири роки, загальна вартість навчання 119 600 грн (а.с. 9 - 13).

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що донька хоча і є повнолітньою, проте продовжує навчання, яке є платним, а позивач не має фінансової можливості забезпечувати потреби доньки у необхідному розмірі, оскільки отримує дохід у невеликому розмірі.

Задовольняючи позов у повному обсязі суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість заявлених позовних вимог та стягнув із відповідача на користь позивача на утримання їх спільної повнолітньої доньки яка продовжує навчання аліменти у розмірі частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на період навчання дитини , починаючи з 08.09.2023 і до досягнення нею 23 річного віку. Суд зазначив, що право на утримання дитини припиняеться у випадку закінчення нею навчання.

Так, згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. ОСОБА_3 є студенткою 2 - го курсу Національного університету біоресурсів і природокористування України, денної форми навчання за спеціальністю «Менеджмент», загальна вартість навчання 119 600 грн.

Колегією суддів установлено, що спільна дитина сторін ОСОБА_3 на день звернення позивача до суду із даним позовом (08.09.2023) досягла повноліття, проте не досягла 23- річного віку, продовжує навчання, не працює, не одружена, не одержує дохід, проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Отже, установивши, що ОСОБА_3 продовжує навчатися, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню дитину, суд дійшов правильного висновку про обов`язок відповідача утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання та стягнення з відповідача аліментів на повнолітню доньку, яка навчається.

Такий обов`язок виник у відповідача починаючи з дня звернення позивача до суду із даним позовом (08.09.2023) та до досягнення дитиною 23 - річного віку, або до закінчення навчання.

Щодо доводів апелянта, що справу розглянуто судом першої інстанції за відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений судом про розгляд справи, колегія суддів зазначає наступне.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина перша статті 277 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, зокрема, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Частина четверта статті 274 ЦПК України містить імперативну норму, яка визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження. Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин.

Так, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (пункт 1 частини перша та друга статті 274 ЦПК України).

У справі, що переглядається, предметом спору є стягнення аліментів.

Ухвалою Дніпровського районного суду від 02.10.2023 відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. (а.с. 32).

Як вбачається ухвала суду разом із позовною заявою була надіслана відповідачу за адресою зареєстрованого місця проживання, однак конверт повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Отже, оскільки апелянт за зареєстрованим у встановленому законом порядку зобов`язаний отримувати кореспонденцію, однак з невідомих для суду причин її не отримав, слід дійти висновку, що про розгляд справи Дніпровським районним судом м. Києва за позовом ОСОБА_1 про стягнення аліментів, останній повідомлявся належним чином.

Аналізуючи матеріальну можливість сплачувати відповідачем аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам.

До апеляційної скарги апелянтом додано судовий наказ Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.01.2022 по справі № 361/10350/21, згідно якого, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 , аліменти на утримання сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 26.11.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів вважає ту обставину, що на утриманні апелянта є ще утриманці суттєвою, зазначена обставина не була відома суду, однак приймає до уваги доводи позивача, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 проживають разом, і разом виховують спільну дитину, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 із позовом щодо зменшення розміру аліментів на утримання сина не звертається. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що вказаний судовий наказ був пред`явлений стягувачем ( ОСОБА_7 ) до виконання та що він виконується виконавчою службою. А отже, на думку позивача, ОСОБА_7 звернулася до суду із заявою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 для погіршення його майнового стану та уникнення сплати ним аліментів на утримання повнолітньої доньки яка продовжує навчання.

Крім того, апелянт є працездатною особою, доказів того, що він не в змозі сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, тобто свого скрутного матеріального становища до суду апеляційної інстанції не надає, у зв`язку з чим, на думку колегії суддів, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів з відповідача саме у вказаному розмірі. Такий розмір аліментів забезпечить належне матеріальне утримання дитини сторін, яка продовжує навчання та не спростований ОСОБА_2 .

Апелянтом також не доведено належними та допустимими доказами того, що їх спільна з позивачкою донька працює, або отримує стипендію, отримує стабільний дохід та має фінансову можливість сплачувати за навчання та утримувати себе на період навчання.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

З огляду на наведене, враховуючи встановлені судом обставини, наявні у справі докази, вартість навчання та інших складових, які необхідні дитині для навчання дитини, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції. Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути змінено з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги і обставини звільнення позивача від сплати судового збору, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України не вбачає підстав для компенсації відповідачеві понесених ним судових витрат на стадії апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна