Справа № 522/1867/23
Номер провадження № 2/521/455/24
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Бобуйка І.А.,
секретаря судового засідання Скрипченко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в залі суду цивільну справу за позовом Одеського національного медичного університету (юридична адреса: м. Одеса, провул. Валіховський, буд. 2) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення витрат на навчання за державним замовленням,-
27.01.2023 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з вищезазначеним позовом, у якому просив суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь Одеського національного медичного університету суму витрат на навчання за державним замовленням у загальному розмірі 128 001,02 грн., з них: 117 452,00 грн. - витрати на навчання та 10 549,02 грн. - виплаченої стипендії, та просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2023 року справу передано за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 24.04.2023 року справу розподілено судді Малиновського районного суду м. Одеси Мирончук Н.В.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.04.2023 року у вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та призначено спрощене провадження у справі.
Наказом голови Малиновського районного суду м. Одеси від 28.06.2023 року №19-ос/с суддю ОСОБА_2 відрахувано зі штату суду, у зв`язку з припиненням трудових відносин.
Згідно пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 522/1867/23.
13.07.2023 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями, справу розподілено судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонову О.С.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.07.2023 року вищевказану справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.
Відповідно до Наказу №1-в/тр/с від 18.01.2024 року суддя Леонов О.С. перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Згідно пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначений повторний автоматизований розподіл даної судової справи
05.02.2024 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Малиновського районного суду м. Одеси, справу розподілено судді Малиновського районного суду м. Одеси Бобуйку І.А.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2024 року вищевказану справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05.03.2024 року підготовче провадження у справі закрито ат призначено розгляд справи по суті.
В судове засідання представник позивача не з`явилася, подав до Малиновського районного суду м. Одеси заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги просив задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Згідно матеріалів справи, 12 липня 2014 року між Одеським національним медичним університетом) та ОСОБА_1 була укладена Угода №215 про підготовку фахівців з вищою освітою.
Предметом укладеної Угоди №215 є надання Університетом якісної, теоретичної і практичної підготовки «Студента» 38 за рахунок державного бюджету України, з метою отримання вищої освіти за спеціальністю «Лікувальна справа». Вся сплата за Угодою № 215 проводиться Міністерством охорони здоров?я України за рахунок бюджетних коштів відповідно до діючих нормативних актів.
Згідно пп. 2.1.1. п. 2.1. Угоди №215, Університет зобов?язується здійснювати навчання Студента у відповідності з діючими нормативними актами, навчальними планами і програмами, які відповідають рівням державних стандартів освіти, обраній спеціальності та освітньо-кваліфікаційній характеристиці фахівця. Надавати Студенту всю необхідну інформацію стосовно організації навчального процесу.
Згідно пп. 2.1.2. п. 2.1. Угоди №215, Університет зобов?язується після виконання всієї навчальної програми за обраною спеціальністю, успішного складання ліцензійного іспиту МОЗ України «Крок-1» та підсумкової державної атестації («Крок-2» та практично-орієнтованих державних іспитів) видати Студенту диплом про закінчення Університету, встановленого Законодавством України зразка.
Відповідно пп. 2.1.3. п. 2.1. Угоди №215, Університет зобов?язуеться підготувати комплект документів Студента і виконати відповідні дії з ними в Міністерстві охорони здоров?я з працевлаштування в державному секторі медичних установ. При цьому Міністерство охорони здоров?я забезпечує можливість працевлаштування випускника пріоритетно в сільській місцевості за необхідними для практичної охорони здоров?я спеціальностями.
Судом встановлено, що згідно із пп. 2.2.5. п. 2.2. Угоди №215, Студент зобов?язується після отримання диплома прибути до місця працевлаштування за направленням Міністерства охорони здоров?я України і відпрацювати там не менше трьох років. В разі відмови - Студент (випускник) повинен відшкодувати до державного бюджету вартість навчання.
Відповідно до пункту 4.1. Угоди №215, угода вступає в силу після підписання її «Сторонами»: при вступі на 1 - й курс «Студент» підписує угоду в день подачі документів в приймальну комісію «Університету»; Університет в особі ректора підписує цю Угоду в день зарахування «Студента» на навчання за державним замовленням. При поновленні, переведенні з іншого ВНЗ або з контрактної форми навчання на бюджетну «Студент» підписує її на відповідному курсі.
Судом встановлено, що угода діє до закінчення 3х-річного терміну відпрацювання згідно з направленням Міністерства охорони здоров?я України, що підтверджується довідкою, підписаною керівником, і скріплюється гербовою печаткою державного медичного закладу, зазначеного у направленні.
Відповідно до пункту 5.1. Угоди № 215 за невиконання або неналежне виконання умов цієї Угоди «Сторони» несуть майнову громадсько-правову відповідальність у відповідності з діючим законодавством України. Пунктом 5.2. Всі суперечки, що виникають на підставі Угоди, розглядаються Сторонами за встановленим порядком у відповідності з діючим законодавством України.
Судом встановлено, що у травні 2020 року ОСОБА_1 відповідно до вимог укладеної Угоди №215 подано до Одеського національного медичного університету заяву про бажання працевлаштування самостійно.
22 травня 2020 року керівництво Одеського національного медичного університету затвердило заяву ОСОБА_1 щодо бажання самостійного працевлаштування.
Згідно з частиною 2 статті 52 Закону України від 23 травня 1991 року «Про освіту», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов?язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Обов?язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що були погоджені між сторонами, передбачено частиною другою статті 52 Закону України «Про освіту» (яка була чинною з 23 березня 1996 року по 06 вересня 2014 року, у тому числі на час укладення угоди), пунктом 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням» (чинний на час укладення угоди № 14 від 01.09.2008 року) та пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров?я України від 25 грудня 1997 року № 367.
Отже, на дату подачі позову, ОСОБА_1 не надано жодних підтверджуючих документів щодо відповідного відпрацювання, що підтверджує неналежне виконання взятих на себе зобов?язань, згідно укладеного правочину.
Судом встановлено, що відповідач - ОСОБА_1 не надав доказів неналежного виконання взятих на себе зобов?язань, Державний бюджет України поніс значні втрати, що є порушення прав та законних інтересів Університету та Держави.
Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку.
Відповідно до частини першої стаття 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов?язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання).
Згідно пунктами 1, 4 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов?язання внаслідок односторонньої відмови від зобов?язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Судом встановлено, що відповідач, який закінчив навчання на бюджетній формі навчання у Одеському національному медичному університеті, не відпрацював трьох років з дня отримання Диплому та/або не надав відомостей щодо самостійного працевлаштування.
Отже, відповідачем не було дотримано вимог законодавства України та Угоди №215 від 12 липня 2014 року про навчання за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти, в частині зобов?язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки відповідно до направлення на роботу, тобто він порушив добровільно взяті на себе цивільно-правові зобов`язання.
Відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про освіту» 1991 року випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов?язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній з 23 березня 1996 року по 06 вересня 2014 року, у тому числі на час укладення угоди від 02 липня 2009 року), пункту 2 Указу Президента «77/96, пункту 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ (редакція чинна на час укладення угоди від 02 липня 2009 року) та пункту 21 Порядку працевлаштування №367 (редакція чинна на час укладення угоди від 02 липня 2009 року) випускник має обов?язок відшкодувати у встановленому порядку до Державного або місцевого бюджетів вартість його навчання та компенсувати замовникові його навчання всі витрати цього замовника на це навчання за наступних умов, погоджених між ним та відповідним навчальним закладом, який здійснив відповідне навчання за рахунок Державного бюджету, а саме: випускник після отримання вищої освіти повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні його на роботу, та відпрацювати обумовлений угодою на його навчання термін; цього випускника звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої. При цьому незгода цього випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов?язку прибути на роботу за відповідним призначенням.
У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або його відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов?язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (відповідно до пункту 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ).
Крім того, пунктом 21 чинного Порядку працевлаштування №367, передбачено обов?язок особи, яка не відпрацювала встановлений трирічний строк, компенсувати, крім вартості навчання, також всі витрати на освіту, тобто і виплати академічної стипендії.
Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року (справа № 607/9099/15-1), від 19 вересня 2018 року (справа № 607/3690/17), від 31 жовтня 2018 року (справа № 607/3681/17-ц), від 15 травня 2019 року (справа № 598/760/17), від 30 січня 2019 року (справа № 607/3682/17), від 26 червня 2019 року (справа № 607/7122/17-ц).
Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов?язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов?язки.
Підставами виникнення прав та обов?язків, які затверджено у п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, є договори та інші правочини.
Зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
Судом встановлено, що Одеський національний медичний університет умови Угоди від 12.07.2014 року за №215 виконав у повному обсязі, надав належної якості освітні послуги та видав Студенту Диплом про закінчення навчання державного зразка, а відповідач порушив умови правочину, своєчасно не прибув на місця відпрацювання та не надав до Університету жодних пояснювальних документів.
Судом встановлено, що відповідно до розрахункових відомостей «Витрати на навчання за державним замовленням» та «Стипендіального фонду» посадових осіб Одеського національного медичного університету загальна сума заборгованості по студенту яку необхідно відшкодувати становить 128 001,02 грн., з них:117 452,00 грн. - витрати на навчання та 10 549,02 грн. виплачена стипендія.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що позивачем 27.01.2023 року при подачі позову не було сплачено повністю судовий збір, а саме сплачено 2270,00 гривень, замість 2684,00 гривень.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за позовну заяву майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», установлено у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року 2684,00 гривень.
Отже, на корить держави з позивача необхідно стягнути несплачений судовій збір, враховуючи ціну позову 128001,02 гривень, за позовну вимогу майнового характеру у розмірі 414,00 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі викладеного та керуючись ст.. 52 ЗУ «Про освіту», ст. ст. 11, 509, 526, 610, 611 629, ЦК України, ст. ст. 141, 258, 259, 263, 264, 265, 280, 352, 354 ЦПК України, СУД
-117 452,00 грн. (сто сімнадцять тисяч чотириста п`ятдесят дві) гривні 00 копійок - витрати на навчання;
-10 549,02 грн. (десять тисяч п`ятсот сорок дві) гривні 02 копійки виплачена стипендія.
Позивачем рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду в загальному порядку в тридцятиденний строк.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: