Справа № 343/2934/23
Провадження № 22-ц/4808/365/24
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника АТ КБ «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»на заочне рішення Долинського районного суду від 18 грудня 2023 року під головуванням судді Тураша В. А. у м. Долина,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором б/н від 05.08.2019, укладеним між сторонами у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому було збільшено до 26 000 грн, утворилася заборгованість, яка станом на 23.08.2023 становила 32 686,94 грн, з якої: 26 832,13 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5 854,81 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 своїм підписом у заяві підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua, складає договір між ним та банком про надання банківських послуг, однакне виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість.

Заочним рішенням Долинського районного суду від 18 грудня 2023 року задоволено частково позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту по кредитному договору № б/н від 05.08.2019 в сумі 26 832,13 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2 203,30 грн судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В решті позову відмовлено.

У апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом.

Зазначає, що 05.08.2019 відповідачем було підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок га видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт який в подальшому збільшився.

Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору, який є договором приєднання, здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Вказані обставини підтверджуються, зокрема, розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача, паспортом споживчого кредиту.

Отже, відповідач при укладенні кредитного договору був належним чином ознайомлений з його умовами, акцептував пропозицію банку: отримав кредитну картку; користувався кредитними коштами, а також визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії. спрямовані на виконання укладеного договору.

Вказує, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту та не навів жодних правових підстав в існуванні у відповідача права на користування коштами банку без сплати відсотків (безоплатно)..

Суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні відсотків, не взяв до уваги, що 24.02.2022 відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій зазначено основні умови кредитування, зокрема: тип кредиту відновлювальна лінія; сума кредитного ліміту; процентна ставка: 42.0% річних для карт Універсальна, 40.8% річних для карт Універсальна Gold; порядок повернення кредиту; розмір мінімального обов`язкового платежу; наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором. Тобто відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування зокрема щодо сплати відсотків.

Однак зазначена заява від 24.02.2022, яка наявна в матеріалах справи, та виписка з рахунку відповідача не були досліджена належним чином судом першої інстанції.

Нарахована заборгованість за відсотками у розмірі 5 854,81 грн виникла після підписання заяви від 24.02.2022. Нарахування такої заборгованості, що здійснювалося банком, цілком відповідає умовам, викладеним в підписаній відповідачем заяві.

Таким чином безпідставним є твердження суду першої інстанцій, що відсутні докази того, що сторони дійшли згоди стосовно розміру та порядку сплати умов щодо процентів.

Таким чином, встановивши, що банк падав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків за користування кредитом, оскільки заборгованість за такими нараховано після підписання заяви відповідача від 24.02.2022 і у відповідності до її умов.

Просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості зі сплати відсотків та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь банку заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом в сумі 5 854,81 грн, в іншій частині рішення залишити без змін.

ОСОБА_1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з його неявкою не вбачає.

Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ КБ «ПриватБанк», яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Встановлено, що 05.08.2019 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 40).

У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, пам`яткою клієнта, тарифами та отримав їх примірник (шляхом самостійного роздрукування / в електронній формі шляхом власноручного підписання цифровим підписом та направленням повідомлення про одержання).

У анкеті-заяві ОСОБА_1 процентна ставка не зазначена.

Цього ж дня ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, який містить умови кредитування.

На підставі вказаної заяви відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та отримав кредитні картки: № НОМЕР_1 (дата відкриття 05.08.2019 термін дії 05/23) (а.с.39).

Також 24.02.2022 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та подав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яку він особисто підписав у цей же день.

В заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 24.02.2022 зазначено основні умови кредитування, зокрема:

в п. 1.3 процентна ставка, відсотків річних: 42.0 % - для карти Універсальна: 40.8 % - для карти Універсальна Gold;

п.1.4 визначено порядок повернення кредиту. Повернення кредиту здійснюється шляхом: - договірного списання з рахунку клієнта, у т, ч, за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за ним Поговором, 1 -го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта; - шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно; - 10% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення;

п. 1.5 визначено наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за Договором:

- пеня - у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання;

- процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних: 84 % для карти Універсальна: 81.6 % - для карти Універсальна Gold; в разі несвоєчасної сплати клієнтом мінімального обов`язкового платежу в строк, визначений п. 2.1.1.2.4. цього договору, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку платежу, та/або в разі настання обставин, передбачених п. 2.1.1.3.5. договору, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язувався сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановленими за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 60 % для карт Універсальна та Універсальна Gold (а.с. 47-58).

В п. 2.1.1.3.1. заяви передбачено, що клієнт доручає банку здійснювати списання коштів з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим договором. В разі, якщо у клієнта повністю використаний кредитний ліміт та / або в разі виникнення у клієнта прострочених зобов`язань за договором, доручення клієнта про договірне списання за рахунок кредитного ліміту не застосовується.

До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому зазначено умови кредитування, зокрема: базову відсоткову ставку в місяць: у розмірі 3,0 % - для кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», 2,5 % для кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (за тратами здійсненими з 01.09.2014 2,9 %, з 01.04.2015 3,6 %), 1,7% для кредитних карт «Універсальна Contract», 2,5 % для кредитних карт «Універсальна Gold» (за тратами здійсненими з 01.09.2014 2,7 %, з 01.04.2015 3,5 %); розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, , але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості (для карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract»та «Універсальна Gold» з 01.04.2014 5 %, але не менше 100 грн); термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с.55).

На підтвердження умов надання кредиту відповідачу та порушення зобов`язання останнім позивач надав також копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.56-72), розрахунок заборгованості (а.с. 7-11) та виписку про рух коштів (а.с.12-37).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 : 05.08.2019 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 500,00 гривень; з 22.12.2019 1 000,00 гривень; з 22.12.2019 2 500,00 гривень; з 23.12.2019 - 0,00 гривень; з 28.01.2020 1 500,00 гривень, з 08.02.2020 - 0,00 гривень, з 17.02.2020 - 500,00 гривень, з 05.03.2020 6 000,00 гривень; з 06.03.2020- 500,00 гривень; з 27.03.2020- 0,00 гривень; з 21.11.2022- 26 000,00 гривень; з 01.06.2023 - 0,00 гривень (а.с. 38).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31.10.2023 становить 32686,94 грн, в тому числі : 26 832,13 грн - заборгованість за тілом кредита; 5 854,81 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Згідно з випискою за договором від 05.08.2019 б/н у відповідача виникла заборгованість починаючи з 21.11.2022.

Відповідач здійснював зняття готівки та розрахунок картою в межах кредитного ліміту, а також частково вносив кошти на картковий рахунок для погашення заборгованості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно вказав, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також врахував вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Однак частково стягуючи заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції не врахував таке.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками нарахованими за ставками 42 % річних.

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався погодження сторонами умов договору.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно із статтею 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції не врахував, що відповідач з 21.11.2022 користувався кредитною карткою «Універсальна» з терміном дії до 05/23 та сторони узгодили процентну ставку 42 % відсотків річних для карти Універсальна, яка зазначена у підписаній відповідачем заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 24.02.2022, що також містить угоду про використання простого електронного підпису (п.3 заяви).

Згідно наданого позивачем розрахунку та виписки по картковому рахунку позивачем нараховано відсотки за користування кредитом у розмірі, обумовленому сторонами 24.02.2022, а саме 42 % відсотків річних.

Судом першої інстанції не перевірено в повній мірі розрахунок заборгованості, не оцінено його в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, зокрема заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 24.02.2022, яка підписана відповідачем.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до п. 2.1.1.2.10 Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в заяві відповідача від 24.02.2022, за користування кредитом (за виключенням пільгового періоду) клієнт сплачує банку фіксовану процентну ставку від суми трат, здійснених за рахунок кредиту.

За змістом ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищенаведене, колегія апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, нарахованими за користування кредитними коштами.

У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Тому з підстав, заявлених в позові, з позичальника підлягають стягненню проценти, які є платою за користування грошима, нараховані за період прострочення боржника відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит).

Однак, вирішуючи питання щодо розміру стягнення процентів, які є платою за користування грошима, нараховані за період прострочення боржника відповідно до умов договору, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до розрахунку заборгованості позивача, відображеного у стовбцях «Витрати клієнтом кредитних коштів», «Відсотки погашені за рахунок кредита» та «Тіло кредита поточне» за період з 01.01.2023 по 31.03.2023 убачається, що нараховані банком відсотки погашалися в тому числі за рахунок кредитних коштів (шляхом списання самим банком коштів кредитного ліміту), що призводило до збільшення поточного тіла кредита. Зокрема всього за період з 01.01.2023 по 31.03.2023 було погашено за рахунок кредита нараховані банком відсотки в розмірі 3 011,37 грн і на цю ж суму збільшилося поточне тіло кредита. Таке списання також відображене у виписках по карткових рахунках відповідача.

При цьому, таке погашення коштів в розмірі 3 011,37 грн за рахунок кредитного ліміту відбувалося зі збільшенням поточного тіла кредиту понад кредитний ліміт, встановлений банком в розмірі 26 000 грн, що є порушенням умов відповідно до п.1.4, п. 2.1.1.3.1. обумовлених сторонами у договорі, за яких таке списання не застосовується у разі, якщо у клієнта повністю використаний кредитний ліміт та / або в разі виникнення у клієнта прострочених зобов`язань за договором.

Використання кредитних коштів у межах суми кредитного ліміту є передбачуваним для споживача, якому було роз`яснено умови кредитування, однак безлімітне списання коштів банком на погашення вартості своїх послуг, понад розмір кредитного ліміту не відповідає основним засадам цивільного законодавства, оскільки пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, при отриманні кредиту не може передбачити такі дії банку.

З відповідача судом першої інстанції стягнуто заборгованість за тілом кредита по кредитному договору № б/н від 05.08.2019 в сумі 26 832,13 грн, яка не відповідає розміру кредитного ліміту, який був встановлений позивачем відповідачу і фактично отриманий відповідачем, а апелянтом оскаржується рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом.

Таким чином, з урахуванням верховенства права, справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 2 843,44 грн, як різниця заборгованості за відсотками станом на 31.10.2023 та відсотками, які безпідставно погашено понад встановлений кредитний ліміт за рахунок тіла кредиту. При цьому слід зауважити, що кошти тіла кредиту цим судовим рішенням повністю стягнуто з відповідача судом першої інстанції і рішення в цій частині сторонами не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом, та ухваленнями в цій частині нового рішення про часткове задоволення такої вимоги та стягнення з позичальника заборгованості за простроченими відсотками в сумі 2 843,44 грн станом на 31.10.2023.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача та з нього слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 350,22 грн пропорційно до задоволених позовних вимог та з вирахуванням лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк задовольнити частково.

Заочне рішення Долинського районного суду від 18 грудня 2023 року в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом скасувати.Ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення такої вимоги.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ., РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д.) 2 843,44 (дві тисячі вісімсот сорок три грн 44 коп.) грн заборгованості за кредитним договором за простроченими відсотками станом на 31.10.2023.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 350,22 грн сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин