Справа № 288/3595/23
Провадження № 2/288/158/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

за участю секретаря судових засідань - Колодяжної Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідач) про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в якому вказує, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 11 травня 2023 року є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач зареєстрований у належній Позивачу квартирі з 2007 року як один із співвласників квартири. Перед укладенням договору купівлі-продажу квартири вони з Відповідачем домовились, що він самостійно зніметься із зареєстрованого місця проживання у квартирі до 30 травня 2023 року. При цьому при укладенні правочину Відповідач діяв добровільно, без примусу, усвідомлюючи правові наслідки такого відчуження, тобто він добровільно відмовився від права користування житлом.

Після укладення договору купівлі-продажу, Відповідач виїхав до іншого населеного пункту та всупереч домовленості не знявся з реєстрації місця проживання, в той час як в родинних відносинах з Позивачем він не перебуває, житлового сервітуту ні в силу закону, ні в силу договору після продажу квартири не набув. Відповідач з травня 2023 року за адресою місця своєї реєстрації не проживає та вона неодноразово зверталася до нього з проханням добровільно знятися з реєстрації місця проживання, але він відмовляється.

Позивач зазначає, що намагаючись зняти Відповідача із зареєстрованого місця проживання за заявою власника житла, вона зверталась до Центру надання адміністративних послуг Попільнянської селищної ради, проте їй було відмовлено в зв`язку з тим, що Відповідач є військовозобов`язаною особою, а тому зняти його з реєстрації місця проживання без рішення суду неможливо. Факт реєстрації Відповідача у квартирі заважає Позивачу повноцінно нею розпоряджатися, а своїм небажанням знятись з реєстрації Відповідач чинить їй як власнику майна перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю.

На підставі вищевикладеного Позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою номер АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явилася, в поданій позовній заяві просила справу слухати без її участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. 23 січня 2024 року надав до суду клопотання в якому позов визнав в повному обсязі та не заперечує проти його задоволення, просив розгляд справи проводити без його участі.

Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Частина третя статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 11 травня 2023 року, Продавці - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 продали, а Покупець - ОСОБА_1 купила квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . /а.с.6-8/

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав від 11 травня 2023 року, приватним нотаріусом Чернишовою О.А. на підставі договору купівлі-продажу від 11 травня 2023 року, зареєстровано право власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . /а.с.9/

Як вбачається з Витягу з реєстру територіальної громади від 19 грудня 2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 08 вересня 2007 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . /а.с.10/

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання Відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням з тих підстав, що між нею та Відповідачем, як колишнім співвласником майна, при укладенні договору купівлі-продажу було досягнуто домовленість, що він самостійно зніметься з реєстрації, проте Відповідач цього не зробив, а наявність його реєстрації у квартирі Позивача є для неї перешкодою у користуванні належним їй нерухомим майном.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України) та Житловим кодексом Української РСР (далі ЖК УРСР).

Відповідно до статті 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 72 ЖК УРСР визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статтями 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першої 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено частиною першою статті 391 ЦК України.

В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності.

Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова № 5), під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

З врахуванням того, що Відповідач, як колишній співвласник майна, укладаючи правочин щодо відчуження квартири, відмовився від свого права користування житлом, в родинних відносинах з Позивачем не перебуває, з травня 2023 року в квартирі не проживає, а факт реєстрації Відповідача в належній Позивачу квартирі створює для неї перешкоди у користуванні та розпорядженні її власністю, а тому з метою дотримання балансу інтересів сторін, суд вважає, що право Позивача підлягає захисту у спосіб визначений нею у позовній заяві, який є ефективним та призводить до поновлення її прав та не покладатиме надмірний тягар на Відповідача.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» - орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Пунктом 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 визначено, що зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі - рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановлені обставини в їх системному зв`язку вказують на те, що Відповідач втратив право на користування житловим приміщенням, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 1073.60 гривень /а.с.1/, який підлягає стягненню з Відповідача на її користь.

Керуючись статтею 41 Конституції України; Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»; статтями 9, 72 ЖК Української РСР; статтями 15, 16, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 89, 128, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 ) таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою номер АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник