Справа № 264/4417/19
Провадження № 2-в/0203/14/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Пархоменко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали справи про відновлення втраченого судового провадження,

встановив:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В., заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про видачу дубліката виконавчого листа, виданого 28 листопада 2019 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя на підставі рішення цього суду у цивільній справі № 264/4417/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики.

Оскільки цивільна справа № 264/4417/19 з Іллічівського районного суду м. Маріуполя до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська не передавалась, а м. Маріуполь на теперішній час є тимчасово окупованою територією, для забезпечення можливості розгляду заяви приватного виконавця про видачу дубліката виконавчого листа, ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2024 року у відповідності до ст.489 ЦПК України судом було ініційовано питання про відновлення втраченого судового провадження в цивільній справі № 264/4417/19.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2024 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін.

В судове засідання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не з`явились, про причини неявки не повідомили. Наявну в них інформацію, матеріали і докази, які збереглися у них у оригіналах та копіях для можливості відновлення провадження у справі, не надали.

Приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Григорчук П.В. в наданій заяви просив розглядати справу без його участі, надавши копії наявних в нього матеріалів виконавчого провадження.

З урахуванням цього та положень ч.3 ст.211, ч.2 ст.247, ч.3 ст.493 ЦПК України, суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності сторін, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309, вбачається, що до вказаного переліку тимчасово окупованих територій включено всю територію Маріупольського району.

У відповідності до ч.7 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022 року територіальна підсудність судових справ Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області була змінена та визначена за Кіровським районним судом м. Дніпропетровська.

За даними канцелярії Кіровського районного суду м. Дніпропетровська цивільна справа № 264/4417/19 з Іллічівського районного суду м. Маріуполя до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська не передавалась.

Відповідно до ч.5 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону.

Частиною 3 ст.6 вказаного вище Закону встановлено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Згідно даних ЄДРСР, до останнього внесено та зареєстровано наступні судові рішення по цивільній справі № 264/4417/19, а саме:

-заочне рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 жовтня 2019 року про задоволення частково позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики;

-ухвала Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 вересня 2020 року про оголошення у розшук ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В. суду було надано копію постанови приватного виконавця від 27.01.2020 р. про відкриття виконавчого провадження № 61072700.

Відповідно до ст.488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ст.489 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Частиною 1 ст.493 ЦПК України встановлено, що при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: 1) частину справи, яка зберіглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); 2) документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; 3) матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; 4) будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; 5) відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; 6) дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі; 7) будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Згідно ч.ч.1-3 ст.494 ЦПК України визначено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

У разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження суд відмовляє у відновленні втраченого судового провадження і роз`яснює учасникам справи право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів.

Згідно ч.1 ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною 1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий органі мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб-платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Суд враховує, що питання про відновлення судового провадження у цивільній справі № 264/4417/19 було ініційовано судом з метою забезпечення розгляду заяви приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. про видачу дубліката виконавчого листа, виданого 28 листопада 2019 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя на підставі рішення цього суду у цивільній справі № 264/4417/19.

З огляду на це, а також враховуючи, що виконавчий лист видається на підставі судового рішення та має містити відомості, зазначені у ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає, що зібраних і перевірених матеріалів судового провадження достатньо для подальшого вирішення відповідного процесуального питання за заявою приватного виконавця.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.258-261, 489-493 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Відновити втрачені матеріали судового провадження у цивільній справі № 264/4417/19 (провадження № 2/264/1416/2019) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, в частині наступних документів:

-заочне рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 жовтня 2019 року наступного змісту:

264/4417/19

2/264/1416/2019

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"29" жовтня 2019 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О., за участю секретаря судового засідання Ткачук Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

05 липня 2019 року ОСОБА_2 (надалі позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики, просив стягнути суму боргу в розмірі 217900,00 грн., відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 3,33% на місяць за період з 15.01.2019 року по 15.06.2019 року у сумі 36280,35 грн., 3% річних від простроченої суми за весь період прострочення з 15.01.2019 року по 26.06.2019 року у сумі 2866,00 грн., індекс інфляції за весь період прострочення в розмірі 9079,52 грн., витрати за надання юридичної допомоги в розмірі 1000,00 грн., а також суму судового збору у розмірі 2661,26 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 грудня 2018 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за яким останній отримав у позику грошові кошти в сумі 217900,00 грн. та зобов`язався повернути їх до 15 січня 2019 року, вказавши, що у разі невиконання ним свого зобов`язання, сплаті підлягають відсотки за користування грошима у розмірі 3,33% за кожен місяць прострочення на залишок суми боргу. Однак в установлений строк грошові кошти повернуті не були. У зв`язку із несвоєчасним поверненням суми позики позивачем відповідно до положень ст.625 ЦК України була нарахована заборгованість з урахуванням суми індексації за весь період прострочення в розмірі 9079,52 грн. та 3% річних в сумі 2866,00 грн.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення.

Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 15 грудня 2018 року ОСОБА_1 одержав у позику від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 217900,00 грн. та зобов`язався повернути борг до 15 січня 2019 року, вказавши, що у разі невиконання ним свого зобов`язання, сплаті підлягають відсотки за користування грошима у розмірі 3,33% за кожен місяць прострочення на залишок суми боргу, про що видав власноруч написану ним розписку.

Водночас згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що позикодавцем за розпискою є її володілець ОСОБА_2 , який має право вимагати виконання її умов на свою користь.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно умов розписки відповідач до 15 січня 2019 року мав повернути всю суму позики в сумі 217900,00 грн.

Зазначені у розписці грошові кошти в установлений строк ОСОБА_1 не повернув.

Відповідач не надав суду належні та допустимі докази, які свідчили би про належне та своєчасне виконання ним грошових зобов`язань за договором позики і повернення суми отриманих коштів.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно до ст.ст.610 та 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки у виді штрафу або пені.

Згідно п. 5 ч. 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі.

В результаті суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 взяті на себе договірні обов`язки належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася відповідна заборгованість в розмірі 217900,00 грн., яка має бути стягнута у судовому порядку.

Щодо заявлених позивачем сум пені, інфляційних витрат та 3% річних, суд зазначає, що статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно умов договору розписки відповідач зобов`язаний був виплатити борг до 15 січня 2019 року, вказавши, що у разі невиконання ним свого зобов`язання, сплаті підлягають відсотки за користування грошима у розмірі 3,33% за кожен місяць прострочення на залишок суми боргу.

З урахуванням того, що сторонами у договорі встановлений розмір процентів, що становить 3,33% за кожен місяць прострочення на залишок суми боргу, вимога про нарахування та стягнення 3% річних від простроченої суми за весь період прострочення за правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України, задоволенню не підлягає.

Так, з 15 січня 2019 року розпочався період прострочення всієї суми позики в розмірі 217900,00 грн.

Отже, за прострочення виконання грошового обов`язку за розпискою відповідач має обов`язок сплатити на користь позивача відсотки за користування кредитом у розмірі 3,33%, що за період з 15 січня 2019 року по 15 червня 2019 року складає 36280,35 грн. (217900,00 грн. х 3,33% х 5 місяців).

Розрахунок інфляційних втрат за період прострочення повернення всієї суми позики в розмірі 217900,00 грн. за період з 15 січня 2019 року по 26 червня 2019 року становить 9079,52 грн.

З огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає спір лише в межах заявлених позовних вимог.

З урахуванням наведеного відповідач має повернути суму боргу в розмірі 217900,00 гривень, інфляційні втрати 9079,52 грн. та відсотки за користування кредитом у сумі 3,33%, що складає 36280,35 грн.

Щодо вирішення заявлених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 1000,00 гривень суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В матеріалах справи мається договір про надання професійної правничої (правової) допомоги, укладений між позивачем та адвокатом Орєховим М.В.

Також позивачем додано розрахунок суми, сплаченої ним за надання правничої допомоги, а також відповідну квитанцію.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачем надано достатніх доказів у підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, а тому вважає, можливим стягнути з відповідача на його користь 1000 грн. в рахунок відшкодування таких витрат.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 2661,26 грн., то у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2661,26 грн.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 16, 526, 530, 599, 610, 611, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , який мешкає в АДРЕСА_2 , та зареєстрований в АДРЕСА_3 , суму боргу за розпискою у розмірі 217900,00 (двісті сімнадцять тисяч дев`ятсот) гривень, відсотки за користування кредитом у розмірі 36280,35 грн. (тридцять шість тисяч двісті вісімдесят гривень 35 коп.), а також інфляційні втрати у розмірі 9079,52 грн. (дев`ять тисяч сімдесят дев`ять гривень 52 коп.), а всього 263259,87 грн. (двісті шістдесят три тисячі двісті п`ятдесят дев`ять гривень 87 коп.).

Стягнути з з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , який мешкає в АДРЕСА_2 , та зареєстрований в АДРЕСА_3 , витрати на оплату правової допомоги у розмірі 1000,00 (ода тисяча) гривень та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2661,26 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят одна гривня 26 коп.), а всього 3661,26 грн. (три тисячі шістсот шістдесят одна гривня 26 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Іншими особами, які беруть участь у справі, на рішення може бути подана апеляція безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Ю. О. Матвєєва

- ухвала Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 вересня 2020 року про оголошення у розшук ОСОБА_1 наступного змісту:

264/4417/19

6/264/133/2020

УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Л.В., за участю секретаря судового засідання Скудар С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі подання приватного виконавця Виконавчого округу Донецької області Міністерства юстиції України Григорчука П.В. про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року приватний виконавець Виконавчого округу Донецької області Міністерства юстиції України Григорчук П.В. звернувся до суду з поданням про оголошення розшуку ОСОБА_1 Заявлену вимогу державний виконавець обґрунтував тим, що у нього на примусовому виконанні з 24.01.2020 року перебуває виконавче провадження № 61072700 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 264/4417/19 виданого 28.11.2019 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у загальному розмірі 263 259,87 грн. 27.01.2020 року ним було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимог зазначеного виконавчого документа, копії якої було направлено сторонам виконавчого провадження до відома та виконання. Того ж дня ним було винесене постанову про арешт майна боржника, якою було накладено арешт на все майно, належне боржнику, відповідні записи щодо заборони відчуження майна боржника було винесено до Єдиних державних реєстрів. В межах зазначеного виконавчого провадження, з метою виявлення майна боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості мною, керуючись ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» були направлено запити на адреси реєструючих органів, таких як Державна служби України з безпеки на транспорті, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Головного управління Держгеокадастру, Державної служби України з безпеки на транспорті, банківських установ а також направлено електронний запит до Державної податкової служби України, ПФУ та МВС. Згідно яких, будь-яке майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу у боржника відсутнє. Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, боржник не володіє нерухомим майном особисто або спільно з іншими особами. Згідно повідомлення ДФС України та ПФУ боржник не отримує офіційні доходи. 30.01.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, що перебувають на всіх рахунках боржника, відкритих в АТ КБ «Приватбапк» га ЛТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», копію якої скеровано на адреси сторін до відома та на адреси банківських установ для виконання. Однак повідомленнями банківських установ встановлено, що кошти на рахунках боржника відсутні. Згідно даних виконавчого документа та Департаменту адміністративних послуг ММР боржник мешкає за адресою: м. Маріуполь, Кальміуський район, вулиця Глінки. 276. Під час виходу виконавця за адресою, зазначеною у виконавчому документі було встановлено що боржник за вказаною адресою не мешкає з квітня 2019, місце свою перебування приховує. Місце проживання (перебування) боржника на даний час приватному виконавцю невідомо. На підставі ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 438 ЦПК України просить задовольнити подання та оголосити розшук боржника.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився, у поданні просив проводити розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що зазначене подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 28.11.2019 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області виданий виконавчий лист № 264/4417/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у загальному розмірі 263 259,87 грн.

Постановою приватного виконавця Виконавчого округу Донецької області Міністерства юстиції України Григорчуком П.В. ВП № 61072700 від 27.01.2020 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 264/4417/19 виданого 28.11.2019 року.

27.01.2020 року приватним виконавцем Виконавчого округу Донецької області Міністерства юстиції України Григорчуком П.В. винесено постанову ВП № 61072700 про арешт майна боржника ОСОБА_1 , якою було накладено арешт на все майно, належне боржнику, відповідні записи щодо заборони відчуження майна боржника було винесено до Єдиних державних реєстрів.

Згідно даних Державної служби України з безпеки на транспорті, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Головного управління Держгеокадастру, Державної служби України з безпеки на транспорті, банківських установ, а також Державної податкової служби України, ПФУ та МВС будь-яке майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу у боржника відсутнє.

30.01.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, що перебувають на всіх рахунках боржника, відкритих в АТ КБ «Приватбапк» га ЛТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», копію якої скеровано на адреси сторін до відома та на адреси банківських установ для виконання, однак повідомленнями банківських установ встановлено, що кошти на рахунках боржника відсутні.

Згідно відповіді відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак за вказаною адресою не проживає, що підтверджується актом державного виконавця від 06.03.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавчими провадженнями поновлюються майнові та особисті немайнові права осіб шляхом застосування процесуальних засобів і способів примусу до осіб, які добровільно не виконали свої обов`язки у сфері матеріальних правовідносин.

У примусовому порядку державними виконавчими службами виконуються рішення суду у цивільних справах та інші рішення державних органів, якими задоволено вимоги про зобов`язання боржника до виконання певних дій або стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Складовою справедливого судового розгляду згідно даної Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, є своєчасне та повне виконання судових рішень, з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Згідно ч.1 ст. 438 ЦПК України розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

У відповідності до Порядку розшуку боржника-фізичної особи, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України, боржниками визначаються відповідачі у справах за позовами про стягнення аліментів або про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, місцеперебування яких невідоме та боржники за виконавчими документами про стягнення аліментів або про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я або у зв`язку з утратою годувальника, - у разі відсутності відомостей про місце проживання (перебування).

Таким чином, суд вважає, що у зв`язку із відсутністю в матеріалах виконавчого провадження відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та неможливості їх встановлення державним виконавцем, подання підлягає задоволенню та ОСОБА_1 слід оголосити в розшук.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 431, 438 ЦПК України, ст.36 Закону України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В :

Подання приватного виконавця Виконавчого округу Донецької області Міністерства юстиції України Григорчука П.В. про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Оголосити розшук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Виконання ухвали доручити Кальміуському ВП Центрального ВП ГУНП України в Донецькій області.

На ухвалу може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Д. В. Кузнецов

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.В. Єдаменко