ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року

м. Київ

справа № 465/1434/19

провадження № 61-13318св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Олійник А. С., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач- Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня»,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду

від 04 вересня 2023 року у складі колегії суддів Цяцяка Р. П., Приколоти Т. І., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», перейменованого в Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (далі - КНП Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня»), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 000 грн та матеріальну шкоду у розмірі 339 043,988 грн, завдану ушкодженням здоров`я.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

і мотиви їх ухвалення

Франківський районний суд міста Львова ухвалою від 21 липня 2023 року

(у складі судді Ванівського Ю. М.) позовну заяву ОСОБА_1 визнав неподаною та повернув позивачці.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у наданий судом строк недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі суду від 14 липня 2023 року заявницею належним чином не усунуті, зокрема не сплачений судовий збір. Тому позовну заяву правильно визнано неподаною та повернуто позивачці на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 04 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду міста Львова

від 21 липня 2023 року визнав неподаною та повернув особі, яка її подала.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у наданий апеляційним судом строк недоліки апеляційної скарги, вказані в ухвалі апеляційного суду

від 09 серпня 2023 року, належним чином не усунуті, зокрема не сплачений судовий збір. Тому апеляційну скаргу правильно визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала, на підставі статей 185, 357 ЦПК України.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявниця посилається на пункти 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про повернення апеляційної скарги у зв`язку з несплатою судового збору, оскільки на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 09 серпня 2023 року ОСОБА_1 сплатила судовий збір у визначеному законом розмірі та надіслала 10 серпня 2023 року (зареєстрований за вх. № 16607/23

від 11 серпня 2023 року) відповідний документ засобами електронного зв`язку, який скріпила електронним кваліфіковним підписом.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

У вересні 2023 року до Верховного Суду засобами електронного зв`язку з накладенням електронного цифрового підпису надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 04 вересня

2023 року.

Верховний Суд ухвалою від 18 грудня 2023 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував з Франківського районного суду міста Львова матеріали цивільної справи № 465/1434/19.

У січні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 15 січня 2024 року справу призначив до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З огляду на матеріали справи у березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КНП Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про стягнення моральної і матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я (а. с. 93-94, т. 51).

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 подала клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Також у судовому засіданні суду першої інстанції КНП Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» подало клопотання про витребування письмових доказів на підтвердження майнового стану позивачки та залишення позовної заяви без руху.

Франківський районний суд міста Львова ухвалою від 14 липня 2023 року

у задоволенні клопотання КНП Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про витребування письмових доказів відмовив.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовив.

Клопотання КНП Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху задовольнив.

Позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявниці: додати належним чином завірені додатки до позовної заяви; надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі відповідно до закону. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали (а. с. 99-102, т. 51).

Копію ухвали Франківського районного суду міста Львова від 14 липня

2023 року ОСОБА_1 отримала 14 липня 2023 року, що підтверджується розпискою (а. с. 103, т. 51).

17 липня 2023 року до суду засобами електронного зв`язку з накладенням електронного цифрового підпису ОСОБА_1 надіслала заперечення на ухвалу суду від 14 липня 2023 року, до яких додані належним чином завірені додатки до позовної заяви. Проте доказів сплати судового збору за подання позовної заяви до суду заявниця не надала (а. с. 105-227, т. 51).

Франківський районний суд міста Львова ухвалою від 21 липня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 визнав неподаною та повернув позивачці на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України (а. с. 211-212, т. 52).

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подана засобами електронного зв`язку з накладенням електронного цифрового підпису разом з клопотанням про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги (а. с. 1-282, т. 53).

Львівський апеляційний суд ухвалою від 09 серпня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовив.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявниці надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі відповідно до закону. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали (а. с. 54-56, т. 54).

Відповідно до довідки про доставку електронного листа документ в електронному вигляді «Ухвала про залишення апеляційної скарги без руху» від 09 серпня 2023 року надісланий 10 серпня 2023 року о 13:38:48

ОСОБА_1 на її електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 . Документ доставлений до електронної скриньки заявниці 10 серпня 2023 року о 13:43:57 (а. с. 57, т. 54).

11 серпня 2023 року до апеляційного суду на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 09 серпня 2023 року засобами електронного зв`язку з накладенням електронного цифрового підпису ОСОБА_1 надіслала заяву з одночасним запереченням, прохальною частиною та долученими додатками як доказами до апеляційної скарги (а. с. 60-139, т. 54).

Львівський апеляційний суд ухвалою від 04 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду міста Львова

від 21 липня 2023 року визнав неподаною та повернув особі, яка її подала, на підставі статей 185, 357 ЦПК України (а. с. 178-179, т. 54).

Згідно з довідкою про доставку електронного листа документ

в електронному вигляді «Ухвала про повернення апеляційної скарги»

від 04 вересня 2023 року надісланий ОСОБА_1 на її електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 08 вересня 2023 року о 10:36:15, документ доставлений до електронної скриньки заявниці (а. с. 181, т. 54).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частинами першою, третьою статті 406 ЦПК України передбачено, що ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем у статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Згідно з частиною другою статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Пунктом 6 частини першої статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

У статті 356 ЦПК України викладено вимоги до форми та змісту апеляційної скарги. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини четвертої цієї статті до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Про повернення апеляційної скарги постановляється ухвала, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина сьома статті 357 ЦПК України).

Повертаючи апеляційну скаргу як неподану, апеляційний суд виходив із того, що ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху від 09 серпня 2023 року ОСОБА_1 отримала 10 серпня 2023 року, що підтверджується довідкою суду про доставку електронного листа, однак недоліки апеляційної скарги не були усунуті, зокрема не надано документ про сплату судового збору.

Однак з такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів Верховного Суду не погоджується та вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

На думку ЄСПЛ, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ від 24 квітня

2008 року у справі «C. G. та інші проти Болгарії», заява № 1365/07), від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ

від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції»,

заява № 17862/91) та від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11).

Звернення фізичної особи до суду через офіційну електронну адресу суду з процесуальним електронним документом, який підписаний електронним цифровим підписом, є належним та правомірним способом безпосереднього звернення до суду, що ототожнюється із безпосереднім зверненням до суду через канцелярію або традиційними засобами поштового зв`язку і має кваліфікуватися саме як безпосереднє звернення до суду.

Наведені висновки не стосуються адвокатів, нотаріусів, приватних виконавців, судових експертів, державних органів та органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання державного та комунального секторів економіки, які реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку.

ОСОБА_1 11 серпня 2023 року засобами електронного зв`язку подала апеляційну скаргу, яка підписана заявницею за допомогою кваліфікованого та удосконаленого цифрового підпису, до Львівського апеляційного суду шляхом направлення апеляційної скарги на електронну пошту Львівського апеляційного суду ; апеляційна скарга отримана та зареєстрована Львівським апеляційним судом 11 серпня 2023 року за вхідним № 16607/23.

Також ОСОБА_1 11 серпня 2023 року засобами електронного зв`язку подала заяву про відвід судді Цяцяку Р. П., яка підписана заявницею за допомогою кваліфікованого та удосконаленого цифрового підпису, на електронну пошту Львівського апеляційного суду ; заява про відвід отримана та зареєстрована Львівським апеляційним судом 11 серпня 2023 року за вхідним № 16609/23.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що, застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справі «Волчлі проти Франції», заява № 35787/03, від 26 липня 2007 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 204/2321/22 (провадження № 14-48цс22) зазначила, що «обсяг права на апеляційний перегляд справи, що визначається законом, має гарантувати особі ефективну реалізацію права на судовий захист задля досягнення цілей правосуддя, забезпечуючи захист інших конституційних прав і свобод такої особи. Обмеження доступу до суду апеляційної інстанції, як складової права на судовий захист, можливе лише з обов`язковим дотриманням конституційних норм і принципів, а саме пріоритетності захисту фундаментальних прав і свобод людини і громадянина, а також принципу верховенства права, відповідно до якого держава має запровадити таку процедуру апеляційного перегляду, яка забезпечить ефективність права на судовий захист на цій стадії судового провадження, зокрема дасть можливість відновити порушені права і свободи особи та максимально запобігти негативним індивідуальним наслідкам можливої судової помилки суду першої інстанції.

Законодавцем допускається подання фізичною особою нарівні з паперовою формою, зокрема, апеляційних скарг в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним кваліфікованим електронним підписом учасника справи та подання такого документа через підсистеми «Електронний суд» та «Електронний кабінет», або з використанням офіційної електронної адреси із засвідченням кваліфікованим електронним підписом.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 11 серпня 2023 року мала можливість подати апеляційну скаргу до Львівського апеляційного суду:

1) в письмовій формі; 2) в електронному вигляді з використанням сервісу «Електронний суд», розміщеного за посиланням https://cabinet.court.gov.ua/login, з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (електронного кабінету) та з використанням власного електронного підпису; 3) в електронній формі з використанням електронної адреси та засвідченням кваліфікованим електронним підписом.

В ухвалі від 09 серпня 2023 року про залишення апеляційної скарги без руху апеляційний суд зазначив про необхідність сплатити судовий збір у розмірі 536,80 грн.

11 серпня 2023 року ОСОБА_1 у межах встановленого строку на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 09 серпня 2023 року надіслала на офіційну електронну адресу апеляційного суду з накладенням електронного цифрового підпису заяву з одночасним запереченням, прохальною частиною та долученими додатками як доказами, зокрема відповідні квитанції про сплату судового збору у розмірі 546,80 грн (536,80 грн судового збору + 10 грн комісії) (а. с. 65 на звороті, т. 54).

Крім того, звертаючись до апеляційного суду із заявою про відвід судді Цяцяка Р. П., ОСОБА_1 також додала до вказаної заяви квитанції про сплату судового збору у розмірі 546,80 грн (536,80 грн судового збору + 10 грн комісії) на виконання вимог ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху від 09 серпня 2023 року (а. с. 99, 100,

108 на звороті, т. 54).

Отже, ОСОБА_1 зробила все, що від неї залежало, для належного виконання вимог ухвали апеляційного суду від 09 серпня 2023 року.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на додані до заяви на виконання ухвали апеляційного суду від 09 серпня 2023 року докази, не надав оцінки цим процесуальним документам на предмет відповідності формі і змісту відповідно до статті 356 ЦПК України, висновки апеляційного суду про повернення апеляційної скарги є передчасними.

Таким чином, доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції.

Також у контексті цієї справи Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу на практику ЄСПЛ.

Так, у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (заява №4451/70) ЄСПЛ визначив, що право на доступ до суду є одним з аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. У цій справі Суд визнав право на доступ до суду як невід`ємний аспект гарантій, закріплених у статті 6, пославшись на принципи верховенства права та недопущення свавілля, покладені в основу більшості положень Конвенції. Разом із тим право на доступ до суду повинно бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним чи ілюзорним»

(рішення у справі «Беллє проти Франції»). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд (рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини» (заява № 42527/98) та рішення у справі «Парафія

греко-католицької церкви в місті Лупені та інші проти Румунії»

(заява № 76943/11)).

У рішенні «Швидка проти України» (заява № 17888/12) ЄСПЛ також наголосив про усталений принцип важливості права на доступ до суду, з огляду на вагоме місце в демократичному суспільстві права на справедливий судовий процес Суд зазначив, що таке твердження має на меті забезпечити можливість виправити будь-які недоліки на стадіях судового розгляду, а недотримання цього принципу створить проблему позбавлення апеляційної юрисдикції ефективної ролі в перегляді судових рішень. Такими самими висновками керувався ЄСПЛ у рішенні «Малиновська проти України» (заява № 74576/13).

Вирішуючи заявлене питання, суд також ураховує пункти «а» та «b» статті 1 Рекомендацій (95)5 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Щодо введення в дію та поліпшення функціонування систем і процедур оскарження у цивільних або комерційних справах» від 07 лютого 1995 року, де передбачено, що повинна існувати можливість контролю за будь-яким рішенням суду нижчої інстанції зі сторони суду вищої інстанції, а у разі якщо буде визнано доцільним передбачити винятки зі сфери цього принципу, останні повинні бути засновані на законі і повинні відповідати загальним принципам справедливості.

Щодо судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із розподілу судових витрат.

Оскільки розгляд справи не закінчений, то питання про розподіл судових витрат у суді касаційної інстанції не вирішується.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Суд апеляційної інстанції не дотримав вимог цивільного процесуального закону, тому оскаржувана ухвала Львівського апеляційного суду

від 04 вересня 2023 року не може вважатися законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до апеляційного суду.

Керуючись статтями 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 04 вересня 2023 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною

і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

А. С. Олійник

В. В. Сердюк