Справа №639/6064/23
Провадження №2/639/263/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретарів Яременко В.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу №639/6064/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, процентів за користування позикою, втрат від інфляції, відсотків, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року до суду з позовною заявою звернулась ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Солонець Сергія Миколайовича, до ОСОБА_2 про стягнення боргу, процентів за користування позикою, втрат від інфляції, відсотків, в якій просив суд ухвалити рішення на підставі якого, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 04 серпня 2020 року в розмірі 196 606, 00 грн. з урахуванням трьох процентів річних в розмірі 12 936,00 грн., суми процентів в розмірі 80 480,82 грн., суми витрат від інфляції в розмірі 68 144,37 грн., а всього 357 561,19 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 575, 61 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те що, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики від 04.08.2020 та розписку від 04.08.2020.

Відповідно до змісту договору позивач надав відповідачу у позику грошові кошти у розмірі 596 000,00 грн., які останній зобов`язався повернути до 04.08.2021 (включно).

Зазначені обставини підтверджуються доданою до позовної заяви, складеною відповідачем власноруч та підписаною у присутності двох свідків, розпискою від 04.08.2020 та договором від 04.08.2020.

Факт передачі коштів у розмірі 596 000,00 грн. позикодавцем та їх отримання позичальником підтверджується змістом розписки від 04.08.2020, власноручно складеної та підписаної ОСОБА_2 .

Враховуючи вищезазначені положення розписки, договору та чинного законодавства відповідач повинен був усвідомлювати наявність строкового грошового зобов`язання та виконати його у спосіб та в строки, встановлені сторонами у договорі позики.

Проте, відповідач порушив обов`язок своєчасно та в повному обсязі повернути суму позики. Так, на момент складання цієї позовної заяви, відповідач 06 жовтня 2021 року повернув частину позики в розмірі 400 000,00 грн.

Отже, відповідно до ст. 1048 ЦК України,у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом, у зв`язку з чим представник позивача просив стягнути з відповідача за період з 05.08.2021 по 16.10.2023 проценти за позикою у вигляді облікової ставки НБУ у розмірі 80 480,82 грн., інфляційні витрати у розмірі 68 144,37 грн. та 3 % річних у розмірі 12 936,00 грн.

Виходячи з наведеного, оскільки звернення позивача до відповідача про повернення йому суми коштів виявились безрезультатними, представник позивача вважає, що має місце неналежне виконання відповідачем умов розписки в частині своєчасного повернення грошових коштів, що тягне за собою цивільно-правову відповідальність.

Вказані обставини і вимусили представника позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, процентів за користування позикою, втрат від інфляції, відсотків. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 грудня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі №639/6064/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, процентів за користування позикою, втрат від інфляції, відсотків. Призначено справу до судового розгляду.

13 лютого 2024 року від відповідача ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення, згідно яких повідомив, що станом на момент розгляду справи сума боргу складає 196 000,00 грн. В підтвердження отримання грошей відповідач надав розписку від 04.08 2020 на суму 596 000,00 грн. Між тим з об`єктивних підстав ( продовження режиму надзвичайної ситуації у зв`язку з пандемією COVID-19, а в подальшому оголошення воєнного стану, у зв`язку з агресією російської федерації та фактичного зупинення діяльності юридичної особи ТОВ «Стальмаркет», яка знаходиться у м. Харків та директором якої є відповідач ОСОБА_2 не зміг в повному обсязі виконати умови договору позики від 04.08.2020. 06 жовтня 2021 року відповідач повернув більшу частину позики в розмірі 400 000,00 грн., що підтверджується розпискою від 04.08.2020. Вказані факти підтверджує і сам позивач та його представник. Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора от 04.08.2020 свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Тому позивач повинен надати для огляду в судовому засіданні оригінали договору позики від 04.08.2020 та розписку від 04.08.2020 з відміткою про повернення грошей у розмірі 400 000,00 грн.

Позивач згідно розрахунку нарахував за період з 05.08.2021 до 16.10.2023 проценти у вигляді облікової ставки НБУ у розмірі 80 480,82 грн. Вимогу є незаконна та не відповідає умовам чинного законодавства України та договірним зобов`язанням між сторонами. Відповідач стверджує, що умовами Договору позики від 04.08.2020 передбачено, що відсотки не нараховуються. Між тим позивач підставою нарахування відсотків ( процентів) вказує ч.1 ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, договір позики може бути сплатним або безоплатним. Відносини позики вважаються безоплатними, якщо безоплатний характер прямо встановлений цим Кодексом, іншими актами законодавства або конкретним договором. Договором позики від 04.08.2020 року закріплюється безоплатний характер користування, в якому чітко вказується : проценти за користування Позики не передбачені (див. п.2.3 договору позики від 04. 08.2020). Тому позивач безпідставно зробив нарахування процентів на рівні облікової ставки Національного банку України у розмірі 80 480,82 грн. Крім того, позикодавець не вправі нараховувати проценти за користування позикою після закінчення строку повернення позики. Права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивач здійснив розрахунок інфляційних збитків за період з серпня 2021 року до 16.10.2023 включно. Сума інфляційних втрат склала 68 144,37 грн. Одночасно позивач нарахував 3 процента річних від простроченої суми. Сума відсотків річних за період з 05.08.2021 по 16.10.2023 складає 12 936.00 грн. Відповідач не згоден з нарахуванням штрафних санкцій за вказані періоди, так як вони зроблені без урахування змін в цивільному законодавстві. Вважає, що штрафні санкції можуть бути нараховані до 23.02.2022 включно. За період з 05.08.2021 по 23.02.2022 року 3 % складають : 2610,00 грн. та інфляційні витрати у розмірі 12457,07 грн.

Крім того, подав заяву про розстрочення виконання судового рішення відповідно до ст. 267 ЦПК України.

Представник позивача адвокат Солонець С.М., який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги від 16.10.2023, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, надав суду оригінал договору позики та розписку.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив в позові відмовити, та надав свої розрахунки заборгованості, які підлягають стягненню з нього.

Згідно ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності нез`явившихся сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 04.08.2020 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , був укладений договір позики (а.с. 11).

Підпунктом 1.1. п.1 вищевказаного договору передбачено, що в порядку на умовах, визначених договором, позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному п. 2.1. цього договору, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк.

Згідно п.п. 2.1. п. 2 договору, сума позики становить 596 000,00 грн.

Відповідно п.п. 4.1. договору, кінцева дата повернення позики в повному обсязі 04 серпня 2021 року (а.с. 11).

06 жовтня 2021 року ОСОБА_2 повернув частину позики в розмірі 400 000,00 грн. (а.с.77).Так, станом на момент подачі позову до суду сума боргу складає 196 000,00 грн.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є право відношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий же висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 753/1349/20 (провадження 61-14052 св21).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 23 грудня 2021 року у справі № 501/1243/20 (провадження 61-14797 св21).

В свою чергу відповідно ст.5 45 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Наявність оригіналу договору позики у кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12).

14 лютого 2024 року представником позивача було надано суду оригінал договору позики від 04.08.2020 та оригінал розписки від 04.08.2020.

Отже, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем по справі було надано оригінал договору позики від 04.08.2020 та оригінал розписки від 04.08.2020, які знаходились у позивача, то дійсно 04.08.2020 між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики.

В ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 4 статті 631 ЦК України встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Отже, судом було встановлено, що неповернутою сумою боргу є 196 000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача проценти за користування позикою, втрати від інфляції, 3% річних.

Так, представник позивача просив стягнути з відповідача проценти за позикою, посилаючись на ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за період з 05.08.2021 по 16.10.2023 у розмірі 80 480,82 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Підпунктом 5.2. п. 5 договору позики від 04.08.2020 передбачено, у разі порушення строків повернення позики, згідно частини 2 статті 625 ЦК України, позичальник сплачує 24 % річних від простроченої суми (а.с. 11).

Однак, представник позивача просив стягнути проценти за позикою відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України,

У частині першій статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Отже, суд розглядає вимогу щодо стягнення процентів за позикою в межах заявлених позовних вимог, а саме стягнення процентів від суми позики відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як вбачається з п.п. 2.3. п. 2 договору позики від 04.08.2020, проценти за користування позикою не передбачені, на що також посилався відповідач заперечуючи проти стягнення з нього процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України (а.с. 11).

З цього приводу суд зазначає наступне, за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 444/9519/12.

Як вже було встановлено судом, договором позики проценти за користування позикою не передбачені та після 04.08.2021 (закінчення строку повернення позики) позивач не має правових підстав нараховувати проценти відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».

Враховуючи вищевикладене, проценти за договором позики від 04.08.2020 за період з 05.08.2021 по 16.10.2023 у розмірі 80 480,82 грн., які розраховані представником позивача відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України стягненню з відповідача не підлягають.

Разом з цим, представник позивача просив стягнути з відповідача за період з 05.08.2021 по 16.10.2023 інфляційні втрати у розмірі 68 144,37 грн. та 3 % річних у розмірі 12 936,00 грн.

Так, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

Проте, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 було внесено зміни до Цивільного кодексу України, а саме вирішено: розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40-44, ст. 356) доповнити пунктами 18 і 19 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати та 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 05.08.2021 (наступний день після закінчення строку повернення позики) по 23.02.2022.

З наданим відповідачем розрахунком інфляційних втрат та 3 % річних суд не погоджується та розраховує наступним чином.

Три процента річних за користування грошовими коштами за період з 05.08.2021 по 23.02.2022 складає 203 дня, сума неповернутих грошових коштів складає 196 000,00 грн. (196 000,00 грн. *3% /100%* 203/365) = 3 270,25 грн.

Щодо розрахунку інфляційного збільшення за період з 05.08.2021 по 23.02.2022, сукупний індекс інфляції за вказаний період складає 106,356% , сума неповернутих грошових коштів складає 196 000,00 грн, а отже сума інфляційного збільшення складає 12 458,67 грн.

Отже, стягненню з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 3 270,25 грн. та інфляційні втрати у розмірі 12 458,67 грн. за користування грошовими коштами за період з 05.08.2021 (наступний день після закінчення строку повернення позики) по 23.02.2022.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, процентів за користування позикою, втрат від інфляції, відсотків підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача боргу у розмірі 196 000,00 грн., 3% річних у розмірі 3 270,25 грн. та індексу інфляції у розмірі 12 458,67 грн.

Крім того, від відповідача надійшла заява про розстрочення виконання судового рішення, посилаючись на ст. 267 ЦПК України.

Згідно ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

В свою чергу, вирішення питання щодо розстрочення виконання рішення визначено статтею 435 ЦПК України, згідно якої за заявою сторони суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Як роз`яснено в узагальненні проведеному Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконується частинами з певним інтервалом у часі.

Отже, питання щодо розстрочення виконання судового рішення може буде вирішено судом під час виконання судового рішення.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ціна позову 357 561,19 грн. = 100%, сума задоволених позовних вимог 211 728, 92 грн. = 59,21 %; сума судового збору, яка була сплачена позивачем 3 575,61 грн. = 100, 00%, сума судового збору яка підлягає стягненню з відповідача складає 59,21 % = 2117,12 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 223, 265 ЦПК України, ст. ст. 1, 3, 509, 525, 526, 530, 546-552, 610-612, 625, 627, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, процентів за користування позикою, втрат від інфляції, відсотків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості за договором позики від 04.08.2020, яка складається з суми боргу у розмірі 196 000,00 грн., трьох процентів річних у розмірі 3 270,25 грн. та індексу інфляції у розмірі 12 458,67 грн., а всього 211 728, 92 грн. (двісті одинадцять тисяч сімсот двадцять вісім гривень 92 копійки).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2117,12 грн. (дві тисячі сто сімнадцять гривень 12 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 14.02.2024

Суддя В.В. Труханович