Справа № 953/3031/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м.Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Губської Я.В.,

при секретарі -Мордухович К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про розірвання договору дарування, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій позивач просить: розірвати договір дарування укладений 27 грудня 2013р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посвідчений 27.12.2013р. приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М. за р. № 1741; зобов`язати ОСОБА_2 повернути у власність ОСОБА_1 , дарунок двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 95,2 кв.м., житловою 47,5 кв.м. в натурі; зобов`язати ОСОБА_2 привести двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 95,2 кв.м., житловою 47,5 кв.м. у стан, який існував до проведення ним будівельних робіт з облаштування окремого входу до квартири.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що саме укладання договору дарування було обумовлено бажанням позивача забезпечити свого сина житлом на майбутнє, цей договір від 27.12.2012 був дарунком синові на день народження, який святкувався 02.01.2013. При цьому за досягнутою між сторонами згодою позивач залишалася проживати в квартирі АДРЕСА_2 без обмеження певним строком. Між позивачем і відповідачем у встановлені законом формі у порядку був укладений договір дарування, обдарований прийняв дарунок та є його власником, однак відповідачем вчиняються дії щодо самовільного перепланування та втручання в несучі конструкції квартири, створює загрозу безповоротної втрати дарунка ізольованої квартирі АДРЕСА_2 , у зв`язку із чим просить розірвати договір дарування.

Ухвалою суду від 09.03.2021 відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.06.2021 закрито підготовче провадження по цивільній справі за вказаною позовною заявою та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та міце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв та клопотань з приводу розгляду справи до суду не подала, за таких обставин, враховуючи строк розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності належним чином повідомленого позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, представник ОСОБА_2 адвокат Подус М.О. надав клопотання, в якому повідомив про перебування сторін поза межами України, просив розглядати справу за його відсутності за наявними матеріалами справи, в задоволенні позову просив відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чинному повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р., суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11 жовтня 2011 р. приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М. за р. № 2241 ОСОБА_1 , було придбано у власність приміщення 15, 16, 17, 18, 19 житловою площею 84,9 кв.м., загальною площею 91,8 кв.м. в квартирі АДРЕСА_2 , що складали 22/100 частин квартири (копія додається).

13 грудня 2012 року між позивачем та співвласниками квартири АДРЕСА_2 - громадянином України ОСОБА_3 та громадянкою України ОСОБА_4 був укладений договір про поділ квартири, що є спільною частковою власністю, посвідчений 13.12.2012 р. приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М. за р. № 1868. Відповідно до вказаного договору (пункт 7) в приватну власність позивача перейшли: приміщення №№15-19, 19а, загальною площею 95,2 кв.м., житловою 47,5 кв.м., з окремим санвузлом, кухнею, входом, які складають самостійний об`єкт нерухомого майна - ізольовану квартиру АДРЕСА_3 .

Право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано за ОСОБА_1 КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 18.12.2012, номер витягу 36788870.

27 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір дарування, посвідчений 27.12.2013 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М. за р. № 1741, відповідно до умов якого позивач (дарувальник) передала безоплатно у власність відповідача (обдарованого) двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 95,2 кв.м., житловою 47,5 кв.м.

Право власності відповідача ОСОБА_5 на подаровану квартиру було зареєстровано 27.12.2013 приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М., індексний номер витягу 156066645, тобто обдарований прийняв дарунок та не відмовився від нього.

Судом встановлено, що як позивач, так і відповідач проживають та зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 .

Надаючи оцінку доводам позовної заяви суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.1 статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ч.1 ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Згідно ч.2 статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 статті 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Таким чином, між позивачем та відповідачем у встановлених законом формі та порядку укладений договір дарування, обдарований (відповідач) прийняв дарунок та є його власником.

Згідно ч.1 статті 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідач ОСОБА_2 відповідно статті 41 Конституції України та вищенаведених норм Цивільного кодексу України набув права власності на квартиру, володіє, користується та розпоряджається нею.

При цьому як власник ОСОБА_2 володіє, користується та розпоряджається всіма приміщеннями, що входять до складу об`єкту нерухомого майна (ізольованої квартири), яка належить йому на праві власності площею 95,2 кв.м.

При укладенні договору про поділ квартири, що є спільною частковою власністю від 13.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М. за реєстровим номером 1868 сторони договору керувалися технічними можливостями поділу квартири, які були викладені у відповідному висновку б/н виданому 05.12.2012р. Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», згідно якого до складу квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , загальною площею 95,2 кв.м.

Судом встановлено, що приміщення №№15-19, АДРЕСА_5 , загальною площею 95,2 кв.м. є власністю відповідача ОСОБА_2 , він набув їх на законних підставах (договір дарування від 27.12.2013р.), володіє, користується і розпоряджається ними.

Відповідно до ч.2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Як на підставу позовних вимог про розірвання договору дарування позивач фактично вказує, що в грудні 2020 року відповідач розпочав будівельні роботи по фактичному переплануванню квартири, а саме облаштування ще одного окремого входу до внутрішніх приміщень квартири, а саме до приміщення в технічному паспорті позначене за №19а.

З цього приводу суд зазначає, що оскільки приміщення квартири АДРЕСА_5 , в якому нібито проводяться роботи, є власністю відповідача, то в силу приписів ст. 383 ЦК України він на свій розсуд має право здійснювати ремонт і зміни як в цьому приміщенні, так в решті приміщень належної йому на праві власності квартири.

Договір дарування не може бути розірваний в односторонньому порядку, за деякими виключеннями, зокрема, передбаченими ст. 724 ЦК України та, якщо договір дарування виконується у момент його укладання. Однак, договір дарування нерухомих речей або іншого особливо цінного майна може бути розірвано за вимогою дарувальника, але за конкретних обставин. Підстави для розірвання договору дарування на вимогу дарувальника передбачені ст.ст. 726, 727 ЦК України.

Положеннями ст.. 724 ЦК України передбачено, що дарувальник має право відмовитися від передання дарунка у майбутньому, якщо після укладення договору його майновий стан істотно погіршився. Обдаровуваний має право у будь-який час до прийняття дарунка на підставі договору дарування з обов`язком передати дарунок у майбутньому відмовитися від нього.

Згідно ст.726 ЦК України у разі порушення обдаровуваним обов`язку на користь третьої особи дарувальник має право вимагати розірвання договору і повернення дарунка, а якщо таке повернення неможливе, - відшкодування його вартості.

Відповідно до ст.727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив кримінальне правопорушення проти життя, здоров`я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. Якщо обдаровуваний вчинив умисне вбивство дарувальника, спадкоємці дарувальника мають право вимагати розірвання договору дарування. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент пред`явлення вимоги дарунок є збереженим. У разі розірвання договору дарування обдаровуваний зобов`язаний повернути дарунок у натурі.

При цьому в матеріалах справи відсутні будь які належні докази наявності підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору дарування між позивачем та відповідачем від 27.12.2013, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М. за р. № 1741, в тому числі таких, що можуть призвести до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та порушення санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем не доведено наявності будь-яких підстав для розірвання договору дарування квартири, посвідченого 27.12.2013 приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М. за реєстровим №1741, суд вважає позов необґрунтованим та відмовляє в його задоволенні повністю за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 13, 77-79, 89, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про розірвання договору дарування квартири, посвідченого 27.12.2013 приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М. за р.№1741 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: