ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2683/24 Справа № 932/6919/23 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В.В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів:Гапонова А.В.,Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про визнання спадщини відумерлою, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року Дніпровська міська рада звернулась до суду із зазначеним позовом, в рамках розгляду якого звернулась із заявою про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи по забезпеченню позову шляхом заборони ОСОБА_1 , а також будь яким іншим особам вчиняти будь які дії (купівля-проваджу, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на вищезазначене нерухоме майно та шляхом заборони державному реєстратору вчиняти будь які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власті, внесення записів про накладання арештів, заборон на відчуження, записів іпотеки інші дії передбачені чинним законодавством) щодо квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 02.

В обґрунтування заяви зазначалося, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 в цілому зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 30.07.2003 року. 15 липня 2023 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 1-234, виданого 15.07.2023 року, видавник: державний нотаріус Сьомої Дніпровської нотаріальної контори Черниш Є.В., номер запису про право власності 020.

Дніпровській міській раді стало відомо, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . Дніпровській міській раді відомо, що спадкодавець ОСОБА_3 була самотньою, законні спадкоємці за заповітом та за законом відсутні.

Також 12.06.2023 року Дніпровській міській раді стало відомо, що ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2022 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , титульним власником якої є ОСОБА_3 , шляхом заборони на її відчуження та розпорядження. На підставі ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2023 року по справі № 932/10390/21 вирішено задовольнити клопотання адвоката, який діє в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2022 року у кримінальному провадженні № 0001081 від 18 листопада 2021 року, про що 11.04.2023 року було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування арешту квартири АДРЕСА_1 .

Клопотання обгрунтовано показаннями ОСОБА_4 , який є представником громадянки ОСОБА_5 , а також тим, що вказані незаконні шахрайські дії невстановлених осіб створили умови, за яких ОСОБА_5 як спадкоємець другої черги за законом не матиме можливість вступити у спадщину та прийняти її, оскільки за наявності такого заповіту нотаріус буде зобов`язаний відмовити у цьому. При чому, невстановлені особи достеменно знали, що час для скасування заповіту законним спадкоємцем через суд загальної юрисдикції може зайняти тривалий час, а тому за цей час нерухомість буде оформлена на підконтрольну їм особу та реалізована іншим особам необізнаним в злочинних діях, що надасть такому правочину ніби-то законний вигляд та унеможливить повернення нерухомості.

Тому Дніпровська міська рада вважала, що єдиним титульним власником квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , інші власники зазначеної квартири відсутні, оскільки ОСОБА_3 була самотньою, законні спадкоємці за заповітом та за законом відсутні.

Зважаючи на викладені обставини, позивачі вважають, що є ризик подальшого відчуження спірної квартири, що в свою чергу, призведе до ускладнення або невиконання рішення суду по даній справі.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2023 рокув задоволенні заяви Дніпровської міської ради про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада просить скасувати зазначену ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову та заборонити ОСОБА_1 , а також будь яким іншим особам вчиняти будь які дії (купівля-проваджу, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на вищезазначене нерухоме майно та шляхом заборони державному реєстратору вчиняти будь які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власті, внесення записів про накладання арештів, заборон на відчуження, записів іпотеки інші дії передбачені чинним законодавством) щодо квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 02.

В обґрунтування посилається на доводи, аналогічні доводам заяви про забезпечення позову та порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги підстави та предмет позову, а також не оцінив наданих позивачем доказів, які підтверджують реальну можливість перепродажу відповідачем спірної квартири, отриманої шахрайським шляхом, третім особам. Також звертає увагу, що позивач у своїй заяві просив забезпечити позов шляхом заборони вчинення дій щодо перереєстрації спірного майна, а не накласти арешт на нього.

Представником ОСОБА_1 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив відмовити у її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін як законну та обґрунтовану. Зазначав, що позивачем не доведена необхідність вжиття заходів забезпечення позову та що у разі їх незастосування буде утруднене виконання рішення суду по суті спору. Пояснює, що відповідач разом зі своєю мамою доглядали за тяжко хворим спадкодавцем ОСОБА_6 , так як її родичі та Дніпровська міська рада відмовились від допомоги у лікуванні. Тому покійна прийняла рішення щодо розпорядження своїм майном шляхом оформлення заповіту на відповідача, який на сьогодні є дійсним та ніким не оспорений.

В судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 адвокат Кобець К.В.. Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставку повісток у вигляді СМС та електронних листів (а.с. 81, 83,84)

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що із доводів заяви про забезпечення позову, а також з долучених до неї на підтвердження вимог копій документів не вбачається підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а також позивачем не надано доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також інших підстав визначених законом.

Пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тлумачення статей 152, 153 ЦПК України свідчить, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу. Суд повинен враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Подібних висновків дійшла Велика Палати Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 та у постанові від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17.

Сукупний аналіз даних положень законодавства дає підстави вважати, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд повинен, крім іншого, з`ясувати відомості про особу відповідача та про належність йому майна, про накладення арешту на яке просить інша сторона.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції предметом позову у даній справі є визнання спадщини у вигляді квартири АДРЕСА_1 відумерлою.

Звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову Дніпровська міська рада наголошувала на тому, що недобросовісна поведінка відповідача щодо незаконного заволодіння квартирою, яку позивач за відсутності спадкоємців вважає надбанням територіальної громади, викликає побоювання у позивача щодо можливості реалізації відповідачем квартири третім особам з метою уникнення виконання судового рішення у справі. Також звертала увагу, що в рамках розгляду кримінальної справи №932/10390/21 щодо здійснення з попередньою змовою групою осіб шляхом обману дій по заволодінню спадковим майном у вигляді квартири АДРЕСА_1 , ухвалою від 11 січня 2021 року було накладено арешт на спірну квартиру. Який у подальшому скасовано ухвалою від 10 лютого 2023 року.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не установлює прав та обов`язків сторін, а лише на підставі викладених обставин і наявних доказів, переконавшись, що поза розумним сумнівом дійсно є підстави уважати про наявність спору, застосовує заходи забезпечення позову.

Враховуючи наведене судом першої інстанції зазначені вимоги дотримані.

Як зазначалось вище умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Враховуючи відсутність належного обґрунтування ризиків невиконання можливого рішення суду та обставин, які б про це свідчили, а також створення невиправданих обмежень відповідача як власника майна в його правах, колегія суддів приходить до висновку про правомірність висновку щодо необґрунтованості необхідності вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони розпорядження власністю та заборони вчинення реєстраційних дій щодо спірної квартири.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову не буде виступати як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог, а тільки створить невиправдані обмеження титульного власника в його правах, а тому вважає, що не було підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. Позивачем ставиться питання про визнання спадщини відумерлою. При цьому відповідач на підставі свідоцтва про право власності за заповітом є власником спірної квартири, інших вимог не заявлялося.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду є незаконною, постановлена із порушенням норм процесуального права, зокрема ст. 151 ЦПК України, колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції надав об`єктивну оцінку правовідносинам, з урахуванням суті спору, та ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Згідно ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини, їм надано належну оцінку, постановлено законне і обґрунтоване судове рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються питань, які підлягають вирішенню під час розгляду спору по суті позовних вимог та зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями через тлумачення процесуального законодавства на свою користь, а також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

За наведених обставин судом першої інстанції на законних підставах відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача у вигляді квартири.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: