КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 756/5354/23

номер провадження: 22-ц/824/253/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 серпня 2023 року у складі судді Яценко Н.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (далі - ТОВ «Пологовий будинок «Лелека») про стягнення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та ОСОБА_1 був укладений договір №49Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт» від 20 січня 2022 року (далі - Договір).

Згідно з п.8.1 договору, вартість послуг, наданих за цим договором, становить 72 088 грн. 00 коп., а відповідно до п.2.2 договору, загальна вартість та вартість окремих складових медичної допомоги, що надається пацієнту за даним договором, так саме як і загальний обсяг медичної допомоги та її складові, визначаються сторонами в договорі, додатках №1, №2, №3, №4 та додаткових угодах до даного договору, укладених протягом строку його дії. Згідно з п.8.4 вартість медичної допомоги, зазначена у п.8.1 договору, сплачується пацієнтом одноразово у формі 100 % переплати в день підписання договору.

Вказувала, що на виконання пунктів 8.1, 8.4 договору, 20 січня 2022 року вона сплатила послуги з ведення пологів у розмірі 72 088 грн 00 коп. Проте, у зв`язку з воєнними діями, відповідач не надав їй послуги у повному обсязі, які обумовлені договором, та не повернув їй сплачені нею кошти.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на свою користь грошові кошти в розмірі 89 707 грн 91 коп., з яких: 72 088 грн 00 коп - грошові кошти за договором №49Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт» від 20 січня 2022 року; 15 338 грн 77 коп. - інфляційні витрати; 2 281 грн 14 коп. - 3% річних; витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073 грн 60 коп.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 09 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором №49Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт» від 20 січня 2022 року у розмірі 70 288 грн 00 коп., 3 % річних у розмірі 2 224 грн 18 коп., інфляційні витрати у розмірі 15 126 грн 25 коп.

Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1 049 грн 51 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався, що є обставиною непереборної сили (форс-мажорні обставини) та унеможливило виконання скаржником своїх обов`язків за договором №49Р/01/2022 від 20 січня 2022 року. Листом Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1. підтверджено, що агресію російської федерації можна віднести до форс-мажорних обставин. З березня 2022 року ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» вимушено призупинило роботу та не приймало пацієнтів до 01 вересня 2022 року включно. Таким чином, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не могло виконати умови договору у зв`язку з обставиною непереборної сили, а позивачка провела пологи у іншому лікувальному закладі.

Вказує, що відповідно до абз.5 п.10.1 договору, пацієнту повертається сплачена сума за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги. Тому, згідно консультативного висновку по перебігу вагітності від 20 січня 2022 року, позивачка скористалась консультацією лікаря-анестезіолога у ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», вартість якої складає 780 грн 00 коп.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Старовойтова Д.А. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Також просить стягнути з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь позивачки витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги у розмірі 6 000 грн 00 коп. на стадії апеляційного провадження.

Зазначає, що позивачка відповідно до умов укладеного між сторонами договору сплатила грошові кошти в повному обсязі на користь відповідача. Однак з 24 лютого 2022 року ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» вимушено призупинило роботу. Отже, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, медичну допомогу не надав, грошові кошти на письмову вимогу позивачки не повернув.

Зазначає, що форс-мажорні обставини звільняють сторони від відповідальності за порушення зобов`язання, проте не звільняють від обов`язку повернути кошти отримані за ненадані послуги.

Пунктами 9.3, 9.4 договору визначено, що сторони не несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов цього договору у разі виникнення форс-мажорних обставин, які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати свої зобов`язання за цим договором. До форс - мажорних обставин сторони відносять, зокрема, війну і воєнні дії.

У відповідності до п. 9.5 договору сторона, яка не може виконувати свої договірні відносини внаслідок обставин, зазначених у п.9.4 договорів відповідно, повинна проінформувати про це іншу сторону, а також підтвердити належним чином цей факт.

Отже, настання обставин непереборної сили не звільняє відповідача, як сторону договорів, від повернення коштів за ненадані послуги. Посилаючись на форс - мажор як на підставу для звільнення від відповідальності, відповідач має довести, як саме форс-мажорні обставини вплинули на неможливість повернення коштів, отриманих відповідно до умов укладеного договору.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 89 707 грн 91 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 , якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав умови договору з надання медичних послуг і сплачені позивачкою кошти не повернув. Пунктом 10.1 договору передбачено припинення договору у разі неможливості його виконання, зокрема, проведенням пологів у іншому закладі, у такому випадку зобов`язання є припиненим, і пацієнту на його вимогу повертається сплачена сума вартості договору. Відповідно до наданих доказів, позивачка народила дитину в іншому медичному закладі.

Суд вказав, що невиконання договору могло бути наслідком поважних та навіть об`єктивних причин таких, як ведення бойових дій та військова агресія проти України з боку російської федерації. Також суд врахував, що такі обставини офіційно визнані форс-мажорними (непереборними обставинами), які сторони не могли передбачити.

Разом з цим, суд дійшов висновку, що обставини непереборної сили відповідно до ст.617 ЦК України звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення. Наявність форс-мажорних обставин у відповідача не позбавляє позивачку права на повернення сплачених нею грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг.

Також суд дійшов висновку, що договір між сторонами слід вважати припиненим, у зв`язку з односторонньою відмовою від нього, водночас позивачка має право на повернення сплачених нею грошових коштів, що також передбачено умовами договору.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивачки грошових коштів за договором у розмірі 70 288 грн 00 коп., оскільки вони грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, а його зміст становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 627,628 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.630 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі встановленій для основного договору. Зобов`язання встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та ОСОБА_1 було укладено договір №49Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт» від 20 січня 2022 року, відповідно до п.2.1 якого відповідач (медичний заклад) приймає на себе зобов`язання надати пацієнту кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів в Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених даним договором та додатками до нього, а пацієнт зобов`язується прийняти медичну допомогу за даним договором та забезпечити її оплату у строк та спосіб, визначені даним договором.

Згідно з п.8.1 договору, вартість послуг, наданих цим договором, становить 72 088 грн 00 коп.

Відповідно до п.3.1 договору, медичний заклад зобов`язаний надати якісну і кваліфіковану медичну допомогу пацієнту в межах цього договору.

Пунктами 9.3, 9.4 договору передбачено, що сторони не несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання цього договору у разі виникнення особливих обставин з об`єктивних причин (форс-мажорні обставини), які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати свої обов`язки. До таких обставин віднесено, зокрема, війну та воєнні дії.

Відповідно до п.9.5 договору, сторона яка не може виконувати свої договірні відносини внаслідок обставин, зазначених у п.9.4 договору, повинна проінформувати про це іншу сторону, а також належним чином цей факт підтвердити.

Згідно з пунктом 10.1 договору, дія цього договору може бути достроково припинена в таких випадках, зокрема:

з ініціативи пацієнта, за умови письмового повідомлення медичного закладу, шляхом написання заяви на ім`я головного лікаря медичного закладу, із зазначенням причин розірвання договору. В цьому випадку договір вважається розірваним через 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення від пацієнта, при цьому пацієнту, на його письмову вимогу, повертається сплачена за договором сума, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги;

дія цього договору припиняється у разі, якщо неможливість виконати договір медичним закладом виникла з вини пацієнта (пацієнт провів пологи в іншому лікувальному закладі або місці). В такому випадку пацієнту, на його вимогу, повертається сплачена сума, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

Пунктом 11.2 договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами із врахуванням вимог пункту 8.4 договору і діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачкою за вказаним договором сплачено 72 088 грн 00 коп., яка складається; з основної суми договору ведення - вартість із 8% знижкою складає 70 288 грн 00 коп.; страхового платежу «Безпечні пологи розширена», програма 1 - вартість 1 800 грн 00 коп.

Згідно договору добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби №7619/999/318/210003577 від 20 січня 2022 року сплачена позивачкою сума у розмірі 1 800 грн 00 коп. була оплачена на користь страховика - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що фактично вартість медичних послуг за основним договором, які були оплачені позивачкою, складає 70 288 грн 00 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наданих доказів, позивачка народила дитину в іншому медичному закладі.

Проте відповідач на вимогу позивачки сплачені нею кошти за договором не повернув.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що згідно консультативного висновку по перебігу вагітності від 20 січня 2022 року, позивачка скористалась консультацією лікаря-анестезіолога в ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», вартість якої складає 780 грн 00 коп., колегія суддів відхиляє з таких підстав.

За змістом ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду.

Так, згідно з п.1.3 додатку №1, пацієнти, які спостерігали вагітність в інших медичних закладах, укладають договір на проведення пологів з 32-х тижнів вагітності після позитивного консультативного висновку спеціаліста медичного закладу, який базується на даних лабораторних досліджень, УЗД з доплерометрісю, консультацій спеціалістів, які були проведені під час спостереження вагітності. У випадку недостатньої інформації про стан вагітної та плода, необхідні дослідження та консультації проводяться в медичному закладі та сплачуються пацієнтом окремо, згідно цін, визначених діючим прейскурантом медичного закладу на момент надання консультації / проведення дослідження. До вартості договору включається лише: консультація лікаря акушера-гінеколога перед укладанням договору на пологи, однак, за умови, що даний договір укладено в день її надання; 2 (дві) повторні консультації лікаря акушера-гінеколога (у випадку їх призначення лікарем акушером-гінекологом медичного закладу за наявності у пацієнта медичних показань); 1 (одна) консультація лікаря-анестезіолога.

Однак відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надавалась консультація лікаря-анестезіолога.

Щодо посилання відповідача на обставини непереборної сили, а саме військова агресія російської федерації проти України, то апеляційний суд керується наступним.

Так, відповідачем було надано лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, де вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору.

Визначення обставин непереборної сили міститься в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Відповідно до положень ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною 1 цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19 серпня 2022 року у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати (пункт 75).

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних (пункт 76).

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 926/2343/16, від 16 липня 2019 року у справі № 917/1053/18 та від 25 листопада 2021 року у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (пункт 77).

Разом з тим, для звільнення себе від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідач зобов`язаний був надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), (в даному випадку лист Торгово-промислової палати України), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, підтвердити, що за місцем знаходженням ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» відбувались бойові дії, медичний заклад не мав можливості здійснювати свою діяльність й позивачка ОСОБА_1 , у зв`язку із вказаним, не змогла отримати послуги по спостереженню вагітності.

Отже, встановивши, що оскільки умовами договорів, укладених сторонами, передбачено право позивачки на розірвання договору в односторонньому порядку, що тягне за собою припинення зобов`язань та повернення на вимогу пацієнта сплаченої суми (за винятком вартості фактично наданої медичної допомоги пацієнту), та що позивачка скористалась цим правом і її відмова від укладених договорів була отримана відповідачем, однак вимога про повернення сплачених коштів ним виконана не була, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки грошові кошти за договором №49Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт» від 20 січня 2022 року у розмірі 70 288 грн 00 коп.

Таким чином рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошових коштів за договором у розмірі 70 288 грн 00 коп. ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування в цій частині при апеляційному розгляді не встановлено.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується висновком суду першої інстанції в частині застосування правових наслідків порушення зобов`язання, зокрема, 3% річних та інфляційних витрат, саме з 29 березня 2022 року.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

У ч.2 ст. 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що посилання позивачки на те, що вона звернулась з першою вимогою про повернення грошових коштів 21 березня 2022 року, що підтверджується скріншотом листування з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» (а.с.38-39), є необгрунтованими, оскільки з даних скріншотів неможливо беззаперечно встановити зміст цієї вимоги, коли її позивачка направила на електронну адресу відповідача та дату отримання цієї вимоги відповідачем.

У відзиві на позовну заяву ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» заперечує факт звернення позивачки з письмовою вимогою про повернення сплачених нею коштів відповідно до розділу 10 договору та її отримання відповідачем у березні 2022 року.

Проте з матеріалів справи беззаперечно вбачається, що 15 листопада 2022 року представником позивачки на юридичну адресу відповідача направлено вимогу про повернення сплачених коштів за договором, яка відповідачем була отримана 18 листопада 2022 року (а.с.33-36, т.1). Дану обставину не заперечує сторона позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч.2 ст.625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу (основне зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та трьох процентів річних від простроченої суми.

Крім того, відповідно до ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Стаття 617 ЦК України звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору. Однак, сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (див. правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року у справі № 922/1093/22).

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не надано відповідних документів ТПП України (сертифікату) щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання внаслідок непереборної сили саме зобов`язання за укладеним сторонами договорами у вигляді повернення грошових коштів пацієнту після їх розірвання/відмови від укладення основного договору.

У постанові Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі № 910/9258/20 суд послався на раніше сформульований у цілій низці своїх постанов висновок, відповідно до якого: засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на ТПП України та уповноважені нею регіональні ТПП; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання - саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору, отже, навіть у разі наявності сертифікату ТПП України про форс-мажор суд оцінюватиме цей доказ у сукупності з іншими.

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 922/2394/21 також зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідач, заперечуючи проти доводів позову і вказуючи на те, що з березня 2022 року робота пологового будинку була вимушено припинена через російську агресію та введення воєнного стану на території України, надання пологовим будинком медичної допомоги пораненим військовослужбовцям, територіальній обороні, мирним жителям, породіллі, обстріли будівлі пологового будинку, не мотивував та не обґрунтував, як саме вказані обставини вплинули на виконання обов`язку саме з повернення позивачці коштів за укладеними договорами.

Враховуючи зазначене та приймаючи до уваги, що у вимозі від 15 листопада 2022 року представник позивачки просила відповідача протягом семи календарних днів від дня отримання цієї вимоги повернути ОСОБА_1 грошові кошти, сплачені за договором, яка була отримана відповідачем 18 листопада 2022 року, колегіясуддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки трьох процентів річних та інфляційних втрат з 26 листопада 2022 року по 17 квітня 2023 року.

При розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних у період з 26 листопада 2022 року по 17 квітня 2023 року колегія суддів керується методикою розрахунку, яка визначена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), а саме, інфляційні втрати розраховується за формулою: [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] ? 100% - [Сума боргу], а три проценти річних розраховується за формулою: [Сума боргу] ? [Процентна ставка] ? 100% ? 365 днів ? [Кількість днів].

Враховуючи загальний розмір заборгованості, який становить 70 288 грн 00 коп., та кількість днів за період прострочення - 143, колегія суддів вважає, що згідно наведеної формули розмір трьох процентів річних складає 843 грн 46 коп., а розмір інфляційних втрат становить 2 781 грн 21 коп.

Однак суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 3 % річних у розмірі 2 224 грн 18 коп. та інфляційних витрат у розмірі 15 126 грн 25 коп.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивачки 3 % річних у розмірі 2 224 грн 18 коп. та інфляційних витрат у розмірі 15 126 грн 25 коп. не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України та підлягає зміні, а саме, з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 843 грн 46 коп. та інфляційні витрати у розмірі 2 781 грн 21 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Старовойтова Д.А. просить стягнути з відповідача витрати, понесені позивачкою на професійну правничу допомогу, у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000 грн.00 коп.

На підтвердження надання правничої допомоги та її оплату, адвокатом Старовойтовою Д.А. надано копію договору про надання правової допомоги, звіт про виконану роботу, копію рахунку-фактури, копію квитанції про сплату гонорару, копію акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) на суму 6 000 грн 00 коп.

Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також у постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, від 12 січня 2022 року у справі № 750/10242/20.

Відповідач із заявою про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду апеляційної інстанції не звертався.

Враховуючи складність справи та обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та приймаючи до уваги, що відповідач із заявою про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду апеляційної інстанції не звертався, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги у розмірі 6 000 грн 00 коп.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 серпня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат - змінити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 2 781 грн 21 коп., три проценти річних у розмірі 843 грн 46 коп., а всього - 3 624 грн 67 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000 грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: