Справа № 278/6303/23
Провадження по справі №2/276/108/24
11 березня 2024 року смт. Хорошів
Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Бобра Д.О.,
з участю секретаря судового засідання Свиридок А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на умовах визначених цим договором.
31.12.2020 додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції.
Відповідно до реєстру боржників №124 від 09.03.2021 до договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та «Таліон плюс», до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №269933571.
20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», було укладено договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників.
Ухвалою судді від 22.01.2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою судді від 15.02.2024 року здійснено перехід у справі до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення.
У судове засідання сторони не з`явились. У позовній заяві представник позивача просив суд провести розгляд справи без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, у випадку неявки відповідача.
Відповідач відзив не подала, у судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У зв`язку з неявкою відповідача, неподання ним відзиву та не повідомлення про поважність причин неявки, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд відповідно до ст. 247 ЦПК України розглянув справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України).
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Судом встановлено, що 07.01.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №269933571, відповідно до якого товариство зобов`язується надати позичальнику кредит на суму 2400,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених в договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику (а.с. 6).
Кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (пункт 1.2 договору). За користування кредитом сплачуються проценти (п. 1.4 договору).
Сторонами договору погоджено графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, що підтверджується Додатком №1 до Договору №269933571.
В подальшому сторонами 14.01.2021 року, 16.01.2021 року, 20.01.2021 року та 22.01.2021 року укладено додаткові угоди до Договору №269933571 від 07.01.2021 року та збільшено суми кредиту на 3200,00 грн., 510,00 грн., 400,00 грн. та 2990,00 грн. відповідно на строк дії Договору (а.с. 9-12).
Загальна сума наданого кредиту становила 9500,00 грн., що також пітверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжного доручення, відповідно до яких ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 кошти згідно договору №269933571 від 07.01.2021 року в загальному розмірі 9500,00 грн (а.с. 13).
Також до позову було додано паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору №269933571 від 07.01.2021, в якому зазначені умови кредитування (а.с. 5).
Отже, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що 07.01.2021 року між ТОВ « Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір в електронній формі з подальши збільшенням суми кредиту шляхом укладання сторонами договору відповідних додаткових угод.
31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладена додаткова угода № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, якою було викладено текст договору у новій редакції (а.с. 14-16).
Згідно з п. 1.3. даного договору факторингу, "право вимоги" - це права грошових вимог Клієнта до Боржників по сплаті суми боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому.
В пункті 1.4. цього ж договору визначено, що "Борг" означає суми грошових коштів, які підлягають оплаті Клієнту Боржниками за умовами Кредитних договорів, строк оплати яких настав на момент переходу Прав вимоги до Фактора (наявна вимога), а також строк оплати яких настане в майбутньому (майбутня вимога), включаючи зобов`язання Боржників повернути суму наданого кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, сплатити неустойку (у разі прострочення умов Кредитних договороів), а також будь-які інші зобов`язання по оплаті Клієнту грошових коштів за Кредитними договорами.
20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги, зокрема до ОСОБА_1 (а.с. 17-18)
Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги, правонаступництва).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Системний аналіз положень ст.ст. 512, 514 ЦК України свідчить, що відступлення права вимоги можливе лише у зобов`язанні, яке існує на момент укладення договору про відступлення права вимоги (у т.ч. договору факторингу).
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач указує на те, що він отримав право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 , уклавши договір факторингу № 20102022 від 20.10.2022 з ТОВ «Таліон плюс», яке, в свою чергу, отримало право такої вимоги згідно договору факторингу № 28/1118-01 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Разом із тим, з матеріалів справи судом встановлено, що договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 , за яким позивач просить стягнути заборгованість, було укладено 07.01.2021.
Натомість, зі змісту п. 1.4. вищезгаданої додаткової угоди від 31.12.2020, якою викладено в новій редакції договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, слідує, що Фактор набуває права первісного кредитора за укладеними з ним кредитними договорами, строк оплати по яким настав на момент переходу прав вимоги до Фактора, так і за укладеними кредитними договорами, строк оплати за якими настане в майбутньому.
Таким чином, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не могла відчужити право вимоги за майбутнім кредитним договором №269933571 від 07.01.2021, тобто за договором, який станом як на 28.11.2018 (день укладення договору факторингу №28/1118-01), так і станом на 31.12.2020 (день укладення додаткової угоди №26, якою викладено договір факторингу у новій редакції), ще не був укладений (не існував).
Орім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до пунктів 1.2, 1.7 договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року, укладеного між ТОВ «Таліон плюс» (клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор), під терміном кредитний договір слід розуміти, що це кредитний договір, укладений між первісним кредитором, яким є ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і боржником, право грошової вимоги за яким отримав клієнт на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеного між клієнтом та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Під терміном документація слід розуміти оригінали документів, що стосуються заборгованостей окремих боржників, які підтверджують дійсність права грошових вимог клієнта до боржників по заборгованостям, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованості, що підлягають передачі первісним кредитором клієнту на умовах договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018.
Аналіз змісту договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року свідчить про те, що ТОВ «Таліон плюс» (клієнт) передало право грошової вимоги, отриманої на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеного між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Копія витягу з Реєстру прав вимоги № 1 від 21.10.2022 року до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року містить інформацію лише про прізвище боржника та номер кредитного договору №269933571 без зазначення дати його укладання, тобто позивачем не доведено, що саме за спірним договором було передано право вимоги.
Разом з тим, спірний кредитний договір № 269933571 укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ОСОБА_1 07.01.2021 року, тобто після укладання договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, на який іде посилання у договорі факторингу від 20.10.2022 року.
Також, згідно з п.4.1. додаткової угоди № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, сторони визначили порядок відступлення права вимоги, зокрема, наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру права вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги.
У позовній заяві зазначено, що відповідно до реєстру боржників № 124 від 09.03.2021 до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», до останнього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №269933571.
Разом з цим, відповідного реєстру боржників № 124 від 09.03.2021 до договору факторингу № 28/1118-01 позивачем суду не надано, у зв`язку з чим не підтверджено належними доказами перехід прав вимог за кредитним договором №269933571 від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс».
Крім того, відповідно до додаткової угоди № 26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, а саме Розділом 8 визначено термін дії, зміна та припинення договору, однак позивачем не надано до суду копії відповідних пунктів договору, тим самим не доведено дату закінчення дії договору, тобто можливість ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 09.03.2021 року передавати окремими реєстрами ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги за кредитними договорами.
Жодних інших додаткових угод, які б укладалися цими ж сторонами до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 в частині визначення строку дії цього договору чи будь-яких інших договорів факторингу позивач не надав.
Із наведеного слідує, що у ТОВ «Таліон Плюс» не виникло право вимоги до відповідачаза кредитним договором №269933571 від 07.01.2021, що, у свою чергу, виключає подальший перехід права вимоги за вказаним кредитним договором до позивача.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладені вище обставини, позивачем не доведено перехід права вимоги за кредитним договором № 269933571 від 07.01.2021 до ТОВ «Таліон плюс», що, у свою чергу, виключає перехід права вимоги за вказаним кредитним договором до позивача на підставі договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, оскільки такий договір є похідним від договору факторингу, на підставі якого б ТОВ «Таліон плюс» належало право вимоги за кредитним договором № 269933571 від 07.01.2021.
Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 263-265, 279, 280-282, ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .
Суддя Д.О.Бобер