Справа №443/37/24
Провадження №2/443/176/24
РІШЕННЯ

іменем України

10 квітня 2024 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Садки в особі Ходорівської міської ради Львівської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Вербицької сільської ради, площею 3,19 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №11957 від 02.07.1997 року, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за №135.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мачуха ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Вербицької сільської ради, площею 3,19 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №11957 від 02.07.1997 року. ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована у с. Садки до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . До дня смерті і на день смерті по даній адресі проживав чоловік покійної та відповідно батько позивача ОСОБА_2 . Заповіту на випадок своєї смерті ОСОБА_3 не залишала. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 був чоловік покійної та відповідно його батько - ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_3 спадщину фактично прийняв її чоловік ОСОБА_2 , вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки він постійно проживав із своєю дружиною у їх спільному будинку, став користуватися майном своєї покійної дружини, однак юридично спадщину він не оформляв.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Вербицької сільської ради, площею 3,19 умовних кадастрових гектари, що він фактично успадкував після смерті своєї дружини, проте юридично не оформив своїх спадкових прав. Згідно довідки Ходорівської міської ради №578 від 27.11.2023 року, ОСОБА_2 дійсно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з ним до дня смерті і на день смерті був зареєстрований та проживав син ОСОБА_1 . У Вербицькій сільській раді заповіт від гр. ОСОБА_2 не посвідчувався.

28.11.2023 року він звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_2 , однак нотаріус відмовив, через відсутність правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) на території Вербицької сільської ради, що належала дружині ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої був її чоловік- ОСОБА_2 , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 11.01.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 12.02.2024 року в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі керівника в строк до 23.02.2024 надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірену копію актового запису про смерть ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Садки Жидачівського району Львівської області.

22.02.2024 начальником Жидачівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Луценко Г. надіслано копії актового запису про смерть №23 від 04.07.2001 р. на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дата смерті, складений виконавчим комітетом Вербицької сільської ради Жидачівського району Львівської області.

Ухвалою від 22.03.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, з мотивів, викладених у такому, просили позов задоволити.

Представник відповідача - Ходорівської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, згідно поданого відзиву на позовну заяву повідомляє про відсутність на час розгляду даної справи у суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення позовних вимоги, а також просить суд розглянути дану справу за відсутності їхнього представника.

Заслухавши вступне слово позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено такі обставини.

Як вбачається із свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.7).

Як видно із копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5 на звороті), останній зареєстрований за адресою: с.Долиняни, Рогатиський район, Івано-Франківська область, з 03.08.2007 року.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №5 від 23.11.2023 року, 05.03.1977 року у Вербицькій сільській раді Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мачуха позивача ОСОБА_3 , що підтверджується копії актового запису про смерть №23 від 04.07.2001 року (а.с.29).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Вербицької сільської ради, площею 3,19 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №11957 від 02.07.1997 року(а.с.14).

Згідно довідки Ходорівської міської ради №97 від 15.03.2024 року, ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала в с,садки по АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповіт від ОСОБА_3 у виконкомі Вербицької сільської ради не посвідчувався. На момент смерті ОСОБА_3 разом із нею постійно проживав та був зареєстрований її чоловік - ОСОБА_2 , який прийняв спадщину після її смерті, вступившив управління та володіння спадковим майном у піврічний термін (а.с.33).

Оскільки ОСОБА_3 заповіту не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 був тільки її чоловік ОСОБА_2 .

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_2 , спадщину за законом після смерті своєї дружини - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняв, оскільки вступив в управління і володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР 1963 року), однак юридично своїх спадкових прав не оформив, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №74927307 від 28.11.2023 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 від 23.11.2023 року, виданим повторно Жидачівським відділом реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Вербицької сільської ради, площею 3,19 умовних кадастрових гектари, що він фактично успадкував після смерті своєї дружини - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте юридично не оформив своїх спадкових прав (а.с.14).

Згідно довідки Ходорівської міської ради №578 від 27.11.2023 року, ОСОБА_2 дійсно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 , до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з ним до дня смерті і на день смерті був зареєстрований та проживав син ОСОБА_1 . У Вербицькій сільській раді заповіт від гр. ОСОБА_2 не посвідчувався (а.с.11).

Оскільки ОСОБА_2 заповіту не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 був тільки позивач.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_1 , спадщину за законом після смерті свого батька - ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично прийняв, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час смерті останнього, однак юридично своїх спадкових прав не оформив, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №74927305 від 28.11.2023 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, а саме на земельну частку (пай) на території Вербицької сільської ради Жидачівського району Львівської області, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак, постановою завідувача Жидачівської ДНК Львівської області Матусека В.В. №417/02-31 від 28.11.2023 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька - ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на земельну частку (пай), що знаходиться на території Вербицької сільської ради Стрийського району (Жидачівського району) Львівської області, що належала дружині ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої був її чоловік - ОСОБА_2 , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав і є спадковим майном (а.с.15).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач стверджує, що правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено.

Доказом того, що покійна ОСОБА_3 отримала право на середню земельну частку (пай) на території Вербицької сільської ради, маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №11957, зареєстрованого 02.07.1997 року, реєстраційний номер 135, площа земельної ділянки - 3,19 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 04.06.1997 р. №352, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 21.12.2023 року (а.с.14).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування вищезазначеною земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 у відділі не зареєстровано.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема у зв`язку із тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), яка розташована на території Вербицької сільської ради Жидачівського району Львівської області..

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Вербицької сільської ради, площею 3,19 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №11957 від 02.07.1997 року, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за №135.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15 квітня 2024 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка