РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року

м. Рівне

Справа № 570/1622/23

Провадження № 22-ц/4815/110/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Воронюк Катерини Юріївни на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2023 року у складі судді Красовського О. О., ухвалене в м. Рівне, повний текст рішення складено 18 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені, нарахованої на заборгованість зі сплати аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19.04.2021 року з відповідача було стягнуто аліменти в сумі 2000 грн. щомісячно, на кожну дитину з дня подачі позовної заяви (05.02.2021 року) і до досягнення ними повноліття. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданим державним виконавцем, вбачається, що боржник ніяким чином не реагує на покладені на нього зобов`язання, а тому згідно ст. 196 СК України просила стягнути з відповідача на свою користь пеню, розмір якої складає суму 20 880,00 грн..

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2023 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 880 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період липень-листопад 2022 року станом на 31 січня 2023 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Рівненського районного суду Рівненської області судовий збір сума 1 073 грн. 60 коп..

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями п.1. ч.1 ст. 196 СК України, яка передбачає право одержувача аліментів у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, на стягнення неустойки (пені) та обґрунтоване належними і достовірними доказами на підтвердження винної поведінки відповідача, яка полягала в тому, що ОСОБА_2 не доклав усіх зусиль щодо того, щоб отримати роботу та мати доходи і, відповідно, у повному обсязі виконувати свої зобов`язання зі сплати аліментів.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_2 адвокат Воронюк Катерина Юріївна оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи, зокрема щодо можливості її довірителя працювати та отримувати дохід, з огляду на те, що він перебуває у місцях позбавлення волі. Доводить, що обставини тримання відповідача під вартою в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор», а згодом у виправних закладах ДУ «Катеринівська виправна колонія (№46)» та ДУ «Городоцький виправний центр (№131)» унеможливлюють його працевлаштування із таким заробітком, який би дозволяв сплачувати аліменти на утримання спільних з позивачкою дітей, щоб не допускати виникнення заборгованості. Наголошує, що вини її довірителя у виникненні боргу зі сплати аліментів немає, а тому відсутні підстави для стягнення пені, оскільки лише за наявності вини платника аліментів у простроченні їх сплати може наставати відповідальність у вигляді стягнення неустойки. Просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19.04.2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. на кожну дитину, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви 05.02.2021 року, і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно розрахунку державного виконавця відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13.03.2023 року по виконавчому провадженню ВП №65745717, заборгованості зі сплати аліментів, станом на 01.03.2023 року розмір заборгованості ОСОБА_2 становить 84 628, 57 грн.

Згідно ч.4 ст.17 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Згідно п.1. ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Як вбачається із правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

Згідно розрахунку заборгованості, виконаного державним виконавцем відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 13.03.2023 р. по виконавчому провадженню ВП №65745717, заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 01 березня 2023 року становить 84 628, 57 грн..

Загальна сума пені, що визначена за період з липня по грудень 2022 року, становить 20 880 грн.. Із розрахунку пені вбачається, що вона нарахована станом на 31 січня 2023 року і складає загальну суму 20880 грн.: липень 2022 року (2000+2000-2000)=2000 грн.х1%х184 дні = 3680 грн.; серпень 2022 року (2000+2000)=4000 грн. х1%х153 дні = 6120 грн.; вересень 2022 року (2000+2000)=4000 грн. х1%х123 дні = 4920 грн.; жовтень 2022 року (2000+2000)=4000 грн. х1%х92 дні = 3680 грн.; листопад 2022 року (2000+2000)=4000 грн. х1%х62 дні = 2480 грн.. Така сума відповідачем не спростована.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Воронюк Катерини Юріївни зводяться до того, що у діях її довірителя відсутня вина у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки той в період виникнення цієї заборгованості і по даний час перебуває в місцях позбавлення волі.

За положеннями ч.1 ст. 118 КВК України, засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг. Такі договори погоджуються адміністрацією колонії та повинні містити порядок їх виконання. Адміністрація зобов`язана створювати умови для праці засуджених за договорами цивільно-правового характеру та трудовими договорами.

За положеннями ч.2 ст. 118 КВК України, з асуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості.

Як вбачається з довідки від 27.07.2023 р., виданої відділом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку державної установи «Катеринівська виправна колонія № 46», засуджений ОСОБА_2 , 1979 р.н., за період з 01 листопада 2022 року по 31 травня 2023 року в установі працював та мав таку заробітну плату: листопад 2022 року - 1077 грн. 50 коп., грудень 2022 року - 719 грн. 56 коп., січень 2023 року - 1615 грн. 60 коп., лютий 2023 року - 12818 грн. 27 коп., квітень 2023 року - 2644 грн. 02 коп., травень 2023 року - 1263 грн. 61 коп..

Згідно довідки, виданої відділом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку державної установи «Катеринівська виправна колонія № 46» про рух особистих коштів на особовому рахунку засудженого, ОСОБА_2 , 1979 р.н., за період перебування в установі мав залишок коштів станом на 20.07.2023 року - 702 грн. 99 коп..

Таким чином, враховуючи передбачений законом обов`язок засуджених до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, працювати до погашення такої заборгованості, та беручи до уваги, що відповідач ОСОБА_2 мав таку можливість у місцях тримання, суд доходить висновку про те, що він не виконував покладеного законом обов`язку як щодо роботи в місцях позбавлення волі до погашення заборгованості зі сплати аліментів, так і щодо обов`язку належної та вчасної їх сплати.

Окрім того, як встановлено судом, по прибуттю до ДУ «Катеринівська виправна колонія (№ 46)» відповідач за поданою ним заявою був працевлаштований, проте при поданні заяви про працевлаштування не вказав, що у нього є борг зі сплати аліментів.

Такі дії відповідача колегія суддів розцінює як свідоме уникнення від виконання обов`язку зі сплати аліментів, що в результаті призвело до виникнення заборгованості перед позивачкою зі сплати аліментів на утримання їхніх дітей, а тому відсутні підстави вважати, що вина відповідача у виникненні боргу зі сплати аліментів відсутня.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд бере до уваги, що відповідач, достовірно знаючи про наявність у нього аліментних зобов`язань, не повідомив про цю обставину адміністрацію виправної колонії та не заявив про бажання працевлаштувалися на роботу із тими умовами праці, які надавали б можливість отримувати більший заробіток, з тим, щоб не допускати заборгованості зі сплати аліментів.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Оцінюючи обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, що їх регулюють, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та наявності підстав для застосування положень ст. 196 СК України у цьому спорі та стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Воронюк Катерини Юріївни залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2023 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 січня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.