ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 392/1510/23

провадження № 22-ц/4809/553/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач),Єгорової С. М., Чельник О. І.,

за участі секретаря Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Східний грічничо-збагачувальний комбінат» на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2023 року у складі судді Бадердінової А. В. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

У версені 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ДП «СхідГЗК») та просив:

-стягнути з ДП «СхідГЗК» на свою користь 89 267 грн 97 коп невиплаченої заробітної плати;

-стягнути з ДП «СхідГЗК» на свою користь 199 774 грн 44 коп середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати при звільненні з 19.12.2022 по 31.08.2023;

-зобов`язати ДП «СхідГЗК» нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки при звільненні, починаючи з 31.08.2023 по день фактичного розрахунку, з відрахуванням всіх обов`язкових платежів передбачених законом.

-стягнути з ДП «СхідГЗК» на свою користь 20 000 грн моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з липня 1996 року позивач працював на Смолінській шахті ДП «Схід ГЗК».

З серпня 2022 року відповідач почав виплачувати заробітну плату нерегулярно із цього часу почала утворюватися заборгованість по виплаті заробітньгої плати.

19 грудня 2022 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи в ДП «Схід ГЗК», проте, при звільненні розрахунку по нарахованій заробітній платі із ним проведено не було.

Позивач вважав, що у зв`язку з несплатою заборгованості по заробітній платі, ДП «Схід ГЗК» повинно виплатити йому середній заробіток за період затримки виплати заробітної плати при звільнені з 19.12.2022 по 31.08.2023 та середній заробіток за час затримки при звільненні починаючи з 31.08.2023 по день фактичного розрахунку, з відрахуванням всіх обов`язкових платежів, передбачених законодавством.

Крім того, внаслідок невиплати ОСОБА_1 заробітної плати порушено конституційне право позивача на оплату праці, змінено звичайний для нього уклад життя, що завдало моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, тому зазнав втрат немайного характеру.

В результаті затримки з виплати заробітної плати, у тому числі при звільненні позивач поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання протягом певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї.

З урахуванням невиплачених сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань, ОСОБА_1 вважав, що моральна шкода у розмірі 20 000 грн є достатньою для сприяння відновлення порушених його прав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із ДП «СхідГЗК» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 89 267,97 грн, яка визначена з урахування утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто із ДП «СхідГЗК» на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.12.2022 року по 31.08.2023 в розмірі 100 000 грн, який визначений без урахування утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ДП «СзідГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ДП «СзідГЗК» в дохід держави судовий збір в розмірі 2 576,64 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць з присудженої заборгованості по заробітній платі.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем не проведено із позивачем у день його звільнення у повному обсязі розрахунок.

Взявши до уваги, що сума невиплаченої заробітної плати за спірний період складає 89 267,96 грн, суд першої інстанції вважав справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення належних при звільненні позивача виплат в сумі 100 000 грн, при цьому, вказав, що зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити з урахуванням розміру заборгованості по заробітній платі та періоду затримки розрахунку.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що така шкода позивачу дійсно була спричинена, оскільки останній, своєчасно не отримавши заробітну плату, змушений був докладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Суд першої інстанції вважав, що позивачем доведено, що невиплата йому заробітної плати призвела до моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв`язків, однак, з урахуванням вимог розумності та справедливості вважав за необхідне визначити розмір моральної шкоди в розмірі 3 000 грн, що менше ніж просив позивач.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ДП «Схід ГЗК» просить скасувати рішення Маловисківського районного суду від 20 грудня 2023 року в частині відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове, яким у стягненні моральної шкоди з ДП «Схід ГЗК» відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції не врахував неплатоспроможність відповідача, яка зумовлена фінансово-економічною кризою.

Враховуючи об`єктивну поведінку відповідача, економічну кризу у зв`язку з воєнним станом в Україні та ступінь вини ДП «СхідГЗК», визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, є надмірним і безпідставним.

Беручи до уваги конкретні обставини справи та наслідки, що наступили, відповідач вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, призводить до істотного збагачення позивача, а ДП «СхідГЗК» ставить у скрутне фінансове становище, оскільки всі рахунки підприємства арештовані через виникнення кредиторської заборгованості, а з урахуванням введення в Україні воєнного стану та постійними обстрілами Дніпропетровської області взагалі ставить під загрозу збереження майна підприємства.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Від адвоката Неверчака Є. Б., який представляє інтереси ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу ДП «СхідГЗК» відхилити, а рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2023 року залишити без змін.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.

Від ДП «СхідГЗК» надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки, учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без їх участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

За змістом ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи, що учасники справи в судове засідання, призначене на 11 годину 30 хвилин 28 березня 2024 року, не з`явились, датою ухвалення рішення є дата складення повного тексту.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановленихм статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 20.06.1996 по 19.12.2022 перебував у трудових відносинах з ДП «СхідГЗК» Смолінською шахтою на посаді електрослюсар (слюсар) черговий та з ремонту устаткування діяльності радіометричного збагачення руди.

19.12.2022 позивач був звільнений з підприємства у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи у відповідності до п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до довідки ДП «СхідГЗК» Смолінська шахта, станом на 09.08.2023 за підприємством рахується заборгованість з виплати заробітної плати ОСОБА_1 в сумі 89 267,96 грн, в тому числі: заборгованість по заробітній платі за серпень 2022 року 14 460,21 грн, за вересень 2022 року 13 230,91 грн, за жовтень 2022 року 11 633,23 грн, за листопад 2022 року 14 364,55 грн, за грудень 2022 року 35 579,06 грн, компенсація за невикористану відпустку 18 259,38 грн, вихідна допомога 12 204,74 грн.

Відповідно до довідки ДП «СхідГЗК» за № 18-30/2271 від 14.12.2023 середньоденний заробіток ОСОБА_1 на день звільнення 19.12.2022 складає 705,17 грн, середньомісмячний заробіток складає 15 161,16 грн.

Згідно розрахунку ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки виплати заробітної плати при звільненні з 19.12.2022 по 31.08.2023 становить: 199 774,44 грн. Розмір заробітної плати позивача за останні два місяці перед звільненням становить за листопад 2022 року 14 364,55 грн, за грудень 2022 року 35 579,06 грн. Розмір середньої заробітної плати становить 24 971,80 грн, (14 364,55 грн + 35 579,06/2). Розмір виплати за весь період затримки розрахунку по виплаті заробітної плати з 19.12.2022 по 31.08.2023 становить 199 774,44 грн, із розрахунку 8 календарних місяців затримки заробітної плати х 24 971,80 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «СхідГЗК» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки при звільненні, не оскаржується, суд згідно зі статтею 367 ЦПК України в цій частині його не переглядає.

У статті 6 Конвенції вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною першою статті 15, частиною першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналіз статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (стаття 1167 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Ними передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є необхідною, однак не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які підлягають доведенню у відповідних спорах. Підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17).

Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав з боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя (постанова Верховного Суду від 24 травня 2022 року у справі № 201/5731/19 (провадження № 61-8507св21).

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за умови порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати (постанова Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі № 302/181/20 (провадження № 61-10794св23).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 позивач з 20.06.1996 по 19.12.2022 перебував у трудових відносинах з ДП «СхідГЗК» (а. с. 11-16).

Відповідно до копії довідки ДП «СхідГЗК» Смолінська шахта від 28.08.2023 № 18-30/1561 станом на 09.08.2023 за підприємством рахується заборгованість з виплати заробітної плати ОСОБА_1 в сумі 89 267,96 грн (а. с. 17).

На обгрунтування своєї вимоги щодо стягнення моральної шкоди позивачем до суду першої інстанції були надані копії свідоцтва про одруження з ОСОБА_2 , свідоцтва про народження доньки ОСОБА_3 2009 року народження, свідоцтва про народження сина ОСОБА_4 2001 року народження та акт обстеження (а. с. 103-104).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 19.12.2023 та витягу № 1424 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , проживають ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які знаходяться на утриманні ОСОБА_1 (а. с. 101-102, 107).

За змістом довідки від 23.10.2023 син позивача ОСОБА_4 у 2023 році вступив на навчання до Навчально-наукового інституту інформаційної безпеки та стратегічних комунікацій національної академії Служби безпеки України і на цей час навчається на першому курсі за кошти фізичних/юридичних осіб (без отримання степендії) (а. с. 105).

Відповідно до довідки про доходи № 271342 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Кіровоградській області і отримує пенсію по інвалідності (а. с. 108).

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач, перебуваючи у трудових відносинах з ДП «СхідГЗК» своєчасно не отримував заробітну плату, що є порушенням його трудових прав.

Вказані обставини викликали у ОСОБА_1 необхідність докладати додаткові зусилля для організації свого життя, утримання себе та своєї сім`ї, як наслідок, завдали моральних страждань, які виразилисяв неотриманні коштів на проживання протягом певного періоду та переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Враховуючи те, що невиплата позивачу заробітної плати заподіяла останньому моральних страждань, суд першої інстанції, виходячи з характеру та обсягу страждань позивача і з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, обґрунтовано стягнув із ДП «СхідГЗК» на користь ОСОБА_1 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив в оскаржуваній частині законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував неплатоспроможність відповідача, яка зумовлена фінансово-економічною кризою, оскільки фінансовий стан відповідача, внаслідок винних дій якого, були порушені трудові права позивача, не є тією обставиною, яка враховується судом та впливає на розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що на території України введено воєнний стан, у зв`язку з чим, ДП «Схід ГЗК» має фінансові труднощі, а рахунки підприємства арештовані не заслуговують на увагу суду, з огляду на таке.

Частиною третьою статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Отже, законодавець пов`язує звільнення від відповідальності роботодавця за умови доведення останнім, що таке порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або інших обставин непереборної сили.

Відтак, відповідачем не доведено та не надано належних та допустимих доказів того, що саме вказані обставини стали перешкодою для своєчасного розрахунку з ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 362, 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний грічничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення, а рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2023 року в частині, яка оскаржується, без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. І. Чельник