КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/4282/2024 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Максимук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, стягнення компенсації втрати частини доходів, стягнення вихідної допомоги, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2022р. позивачка ОСОБА_2 (яка під час розгляду справи змінила прізвище на « ОСОБА_2 », у зв`язку з реєстрацією шлюбу) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», в якому просила суд:

- стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 33105,04 грн;

- зобов`язати відповідача повернути позивачці трудову книжку та стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки з 31 жовтня 2022р. по дату її повернення, на 01 грудня 2022р. в розмірі 18571,12 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивачки компенсацію втрати частини грошових доходів (індексу інфляції) у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати у розмірі 2886,43 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивачки вихідну допомогу у розмірі 153600,0 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивачки одноразову вихідну допомогу у розмірі 25030,71 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди 9500,0 грн.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона працювала у відповідача з 28 січня 2014 року по 02 вересня 2022 року, звільнилася за власним бажанням. Після звільнення позивачки з роботи, відповідачем, як роботодавцем не було їй повернуто трудову книжку, не проведено остаточного розрахунку, і не сплачено суму заборгованості по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі у розмірі 82516,48 грн, без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів.

Лише тільки 31 жовтня 2022 року, відповідачем було здійснено виплату позивачці, належних сум, як звільненому працівнику, а тому на підставі ст. ст. 116, 117 КЗпП України, відповідач повинен сплатити позивачці середній заробіток у розмірі 33105,04 грн.

Крім того, починаючи з 31 жовтня 2022 року по 01 грудня 2022 року - час затримки видачі трудової книжки, відповідач зобов`язаний сплатити позивачці середній заробіток, який станом на 01 грудня 2022 року становить 18571,12 грн.

Згідно положень Законів України «Про оплату праці», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», відповідач повинен сплатити позивачці компенсацію втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів сплати заробітної плати у розмірі 2886,43 грн.

Також при звільненні позивачки з роботи, відповідачем не була сплачена їй вихідна допомога у розмірі визначеному п. 3.3.3, 3.3.4 Колективного договору 153600,0 грн. та 25030,71 грн. відповідно.

Тривале порушення відповідачем трудових прав позивачки, які прямо передбачені Конституцією України, фактична її дискримінація, а також відсутність грошових коштів, необхідних для забезпечення її життєдіяльності призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а тому спричинену їй моральну шкоду позивачка оцінює у 9500,0 грн.

Оскільки в досудовому порядку вирішити спір неможливо, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом, для захисту своїх прав.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 липня 2023 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 30 серпня 2023 року подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання повернути книжку та стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки і ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що в порушення відповідачем вимог п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників - відповідач в день звільнення позивача (02 вересня 2022 року) не направив останньому поштове повідомлення із вказівною про необхідність отримання трудової книжки.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що відсутня вина відповідача у невидачі позивачу трудової книжки. Вказав, що суд першої інстанції не прийняв до уваги на те, що відповідно до абз. 2 п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Також вказувала, що суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин норми ч. 1 ст. 47 КЗпП України в редакції, що не діяла на момент виникнення спірних правовідносин. Оскільки суд не врахував, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» від 05 лютого 2021 року № 1217-ІХ частину першу ст. 47 КЗпП України було викладено в новій редакції, яка діє з 10.06.2021 року.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що враховуючи, що відповідач не дотримався вимог п. 4.1 та п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки, оскільки це прямо встановлено в абз. 6 п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Вважає, що посилання відповідача на наявність листа ТПП України від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1, як на наявність обставин непереборної сили без надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин щодо неможливості виконання зобов`язання перед позивачем.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що відповідач у порушення норм ЦПК України не надіслав позивачу паперову або електронну копії відзиву на позовну заяву.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та залишаючи без задоволення позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що несвоєчасний розрахунок з позивачкою, як звільненим працівником відбувся не з вини відповідача, а внаслідок форс-мажорних обставин, у зв`язку з чим не підлягають стягненню: середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні - 33105,04 грн.; компенсація втрати частини грошових доходів (індексу інфляції) у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати - 2886,43 грн.; вихідні допомоги у розмірі 153600,0 грн., 25030,71 грн., згідно з п. п. 3.3.3, 3.3.4 Колективного договору.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача повернути позивачу трудову книжку, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що оскільки трудова книжка не була отримана позивачкою особисто, оскільки в день її звільнення з роботи, вона на роботу не з`явилась, і в подальшому надіслала на адресу відповідача листа, в якому просила направити їй трудову книжку поштовим зв`язком. В свою чергу, відповідачем було надіслано відповідачці лист - роз`яснення, щодо підтвердження її особи та порядку отримання трудової книжки, проте зазначений лист, за твердженнями сторони відповідача, позивачкою було проігноровано. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутні підстави вважати, що саме з вини відповідача, як роботодавця, позивачкою, як працівником, який звільняється не було отримано трудову книжку.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що оскільки судом першої інстанції не встановлено протиправності дій сторони відповідача, як роботодавця по відношенню до позивачки, як працівника, суд першої інстанції не вбачав правових підстав для задоволення даної позовної вимоги.

Однак такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що з 28 січня 2014 року по 02 вересня 2022 року ОСОБА_2 знаходилась у трудових відносинах з ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України.

Відповідно до наказу Міжнародні Авіалінії України від 24.02.2022 року № 9 у зв`язку із закриттям повітряного простору, запровадженням на усій території України воєнного стану відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, відсутністю умов для здійснення пасажирських повітряних перевезень, що зупиняє операційну діяльність та призводить до простою авіакомпанії, оголошено в авіакомпанії простій з 24.02.2022 року на період до усунення/припинення обставин, що спричинили простій (а.с. 49).

Відповідно до наказу Міжнародні Авіалінії України від 30.03.2022 року № 10, з 01 квітня 2022 року та на період дії воєнного стану призупинена дія трудових договорів з працівниками авіакомпанії на час неможливості надання їм роботи та неможливості виконання ними роботи у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (а.с. 50).

Відповідно до наказу Міжнародні Авіалінії України від 30.03.2022 року № 11, з 01 квітня 2022 року та на період дії воєнного стану зупинити дію пунктів 1.2.5, 1.3.2, 1.5.1-1.5.3, 2.2.2, 3.1.1 - 3.1.3, 3.1.6, 3.1.7, 3.2.3, 3.3.3, 3.3.4, 4.1.1-4.1.6, 4.1.10-4.1.14, 5.1.1-5.1.12, 5.3.1-5.3.3, 5.3.5, 6.1.1-6.1.9, 6.1.12-6.1.14, 7.1.2, 7.1.6-7.1.10, 7.1.12-7.1.18, 7.2.1-7.2.6, 7.3.2-7.3.5, 8.1, 8.4.1-8.4.5, 8.4.7-8.4.10, 9.1, 9.2 Колективного договору Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на 2017-2019 роки та Додатків 1-8 до нього, положення про систему доплат та надбавок працівникам дирекції обслуговування на борту, затвердженого наказом авіакомпанії від 23.12.2015 № 229 (а.с. 51).

Відповідно до наказу Міжнародні Авіалінії України від 31.08.2022 року № 814/п звільнено ОСОБА_2 , провідного менеджера з ціноутворення відділу ціноутворення, 02 вересня 2022 року на підставі ст 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 6).

Відповідно до копії Пенсійного фонду України загальний дохід ОСОБА_2 у 2021 році склав 336 499,12 грн, у 2022 році - 62 861,42 грн (а.с. 6 зв.).

Відповідно до наданого позивачкою розрахунку середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (за період з 02.09.2022 року (дати звільнення) по 31.10.2022 року (день фактичного розрахунку)) складає 33 105 грн 04 коп. (а.с. 7).

01.11.2022 року позивачка надіслала засобами поштового зв`язку заяву відповідачу з проханням здійснити повний розрахунок з нею з урахуванням середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (а.с. 52).

01.12.2022 року відповідачем надано відповідь позивачці на вищевказаним лист від 01.11.2022 року, повідомлено про відсутність правових підстав для виплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку (а.с. 56-57).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 22 листопада 2023 року відкрито провадження у справі № 910/16870/23 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (01030, м. Київ, вул. Лисенка, 4, ).

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до п.п. 3, 8, 12 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України; справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 травня 2021 року в справі № 759/9008/19 (провадження № 14-35цс21) зазначено, що:

«в частині другій та третій статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, який набрав чинності 21 квітня 2019 року передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Отже, вказаними нормами врегульовано, що господарським судам підвідомчі справи про банкрутство та справи у спорах з майновими та з немайновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство.

Крім того, у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України та частині другій і третій статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства законодавчо закріплено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі спори, стороною в яких є боржник, що є цілком логічним, унеможливлює будь-який вплив у процедурі банкрутства та забезпечує реалізацію основоположних принципів судочинства.

Тобто такі спори належать до виключної підсудності господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, та їх розгляд здійснюється в межах провадження у справі про банкрутство, без порушення нових справ».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 916/585/18 (916/1051/20) (провадження № 12-14гс21) вказано, що:

«03.05.2018 відкрито провадження у справі про банкрутство позивача і на час розгляду цієї справи ліквідаційна процедура триває. Відповідно до частини першої, абзацу 1 частини другої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Отже, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц, від 18.02.2020 у справі № 918/335/17, постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі № 910/1116/18, від 12.01.2021 у справі № 334/5073/19.

У постановах від 15.05.2019 у справі № 289/2217/17, від 12.06.2019 у справі № 289/233/18, від 19.06.2019 у справах № 289/718/18 та № 289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 916/585/18 (916/1051/20) (провадження № 12-14гс21) зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що якщо наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу слід розглядати у межах справи про банкрутство на підставі статті 7 КУзПБ, а спір є майновим у розумінні положень цього Кодексу.».

Предметом розгляду у даній справі є вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, стягнення компенсації втрати частини доходів, стягнення вихідної допомоги, стягнення моральної шкоди, з тих підстав, що після звільнення позивачки з роботи, відповідачем, як роботодавцем не було їй повернуто трудову книжку, не проведено остаточного розрахунку, і не сплачено суму заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 82 516,48 грн, без врахування відповідних податків та інших обов`язкових платежів.

Отже, враховуючи, що у справі, що переглядається, предметом позову є стягнення заробітної плати та інших коштів на користь позивача з відповідача, котрий є боржником у справі про його банкрутство, відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що такий позов слід розглядати саме в межах справи про банкрутство відповідача.

Зважаючи на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки спір у цій справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Враховуючи те, що вирішення спору у цій справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до компетенції господарської юрисдикції, провадження у справі слід закрити.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 липня 2023 року та передачу справи на розгляд до Господарського суду міста Києва, на розгляді якого перебуває справа № 910/16870/23 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 377, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 липня 2023 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, стягнення компенсації втрати частини доходів, стягнення вихідної допомоги, стягнення моральної шкоди - закрити.

Матеріали справи № 761/26896/22 передати до Господарського суду міста Києва, у провадженні якого перебуває справа № 910/16870/23 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» - для розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «07» березня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник