Справа № 523/8441/20
Провадження №2/523/1196/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Могили А.С.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступник позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС», до ОСОБА_3 про визнання квартири предметом іпотеки, внесення відомостей про обтяження та заборону відчуження, та звернення стягнення на предмет іпотеки,

УСТАНОВИВ:

Описова частина

04 червня 2020 року до суду надійшов позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , про визнання предметом іпотеки та внесення відомостей про обтяження та заборону відчуження об`єктів нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , а також про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/0075/74/59889 від 14.07.2006р. в сумі 84717,89 дол. США шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору.

Позов обгрутований тим, що відповідач отримав кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 39776 доларів США строком до 14 липня 2026 року та зобов`язався повернути кошти та сплатити відсотки за користування ними у розмірі 12,75%. На виконання домовленостей щодо повернення кредиту відповідач зобов`язався передати в заставу майно, що буде здано в експлуатацію у вигляді квартири та уклав договір іпотеки предметом якого стали майнові права на квартиру під будівельним АДРЕСА_2 , житловий будинок під будівельним № НОМЕР_1 , будівництво якої не завершено.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору: несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами банк звернувся з позовом про стягнення заборгованості, яку рішенням Суворовського районного суду м.Одеси стягнуто у сумі 500182,14 грн. Апеляційний суд змінив вказане рішення, зменшив розмір заборгованості та стягнув з ОСОБА_3 заборгованість на загальну суму - 450182,14 грн.

В ході примусового виконання рішення суду банку стало відомо про завершення будівництва житлового будинку та надано поштову адресу: АДРЕСА_3 , що здачу будинку в експлуатацію . Посилаючись на умови договору іпотеки та норми Закону України «Про іпотеку» позивач вважає, що житлова квартира є іпотечним майном, тому на неї має бути звернуто стягнення .

Станом на 10 березня 2020 року заборгованість відповідача перед банком склала 84717,89 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом -34798,48 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 11200,57 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 49919,41 доларів США ,в тому числі прострочена заборгованість за відсотками -49628,47 доларів США .

Рух справи в суді

23 червня 2020 року провадження у справі відкрито та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

21 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

13 липня 2021 року здійснено заміну позивача на ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» на підставі ч.1 ст. 55 ЦПК України.

20 грудня 2022 позов залишено без розгляду.

01 лютого 2023 р на вказану ухвалу надійшла апеляційна скарга ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС».

07 лютого 2023 р відкрито апеляційне провадження.

20 березня 2023 призначено апеляційний розгляд скарги.

23 травня 2023 Одеським апеляційним судом апеляційну скаргу задоволено, ухвалу від 20 грудня 2022 р скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

Позиція сторін у суді

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та зазначив, що суд своїм рішенням захистив право кредитора шляхом стягнення боргу, кредитні правовідносини між сторонами продовжуються. Відповідачем було порушено умови іпотечного договору , він не вчинив дій необхідних для оформлення квартири в іпотеку. Майнові права трансформувалися в нерухоме майно. 02 травня 2018 року банк під час виконавчих дій дізнався про реєстрацію права власності за відповідачем квартири

Представник відповідача заперечував проти заявлених вимог, оскільки по першій вимозі вважає, що відсутні підстави для звернення до суду, не має перешкод в оформленні квартири іпотечним майном, відповідач не заперечує цього факту, не оспорює права на іпотеку, представник банку до нього не звертався для оформлення договору. Більше того, вважає, що банк може і без відповідача здійснити необхідні дії для реєстрації квартири як іпотечного майна та відповідних обмежень. Щодо вимоги по зверненню стягнення на квартиру, то заперечував через пропуск строку позовної давності, оскільки право для такої вимоги відповідач втратив через три роки після ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості, розмір якої охоплював повернення повністю кредитних коштів, та відбулася зміна строку дії договору.

Мотивувальна частина

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши матеріали справи 2-2500/11, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 14 липня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та відповідачем по справі ОСОБА_3 , укладено кредитний договір №014/0075/74/59889 за яким останній отримав кредит у розмірі 39 776 доларів США.

Згідно зі статутом назва юридичної особи змінювалася з Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» на Відкрите акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" та Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль".

Відповідно до п.п. 5.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит в повному обсязі в термін, встановлений графіком погашення кредиту, але не пізніше 14 липня 2026 року.

Відповідно до п. 2 кредитного договору кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі

Згідно з п 6.5 кредитного договору кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов цього договору або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених договором.

Суворовським районним судом м.Одеси ухвалено 23 травня 2011 року рішення у справі №2-2500/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль`в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль`до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором. Вимога банку задоволена, стягнуто вказану заборгованість, а також судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

За змістом вказаного рішення судом встановлено, що відповідач припинив сплату по поверненню грошових коштів та процентів за кредитним договором, позивачем по справі на адресу ОСОБА_3 була направлена вимога про дострокове виконання зобов`язань. Проте відповідачем по справі в порушення умов Договору кредитні зобов`язання не виконані, у зв`язку з чим у ОСОБА_3 перед банком виникла заборгованість на загальну суму 500 182 грн. 14 коп., що складається з: заборгованість за кредитом - 285 975 грн. 52 коп., заборгованість за відсотками - 74 799 грн. 82 коп., пеня за прострочення тілу кредиту - 10 024 грн. 10 коп., пеня за прострочення відсотків по кредиту - 129 382 грн. 70 коп.

08.12.2011 року Апеляційний суд Одеської області рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 23.05.2011 року змінив та стягнув з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість у сумі 450 182 грн. 14 коп.

Як вбачається із змісту вказаних рішень та з матеріалів справи №2-2500/11 банк звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості просив повернути весь кредит, тобто змінив строк повернення кредитних коштів.

14 липня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та відповідачем по справі ОСОБА_3 сторонами також укладено договір іпотеки предметом якого стали майнові права на квартиру під будівельним АДРЕСА_2 , житловий будинок під будівельним №32.

Згідно з заявою №15-75/65/393 від 06 липня 2006 року ОСОБА_3 звернувся до керуючого ООФ АППБ «Аваль» та просив надати йому вказаний кредит для придбання квартири і пропонував квартиру АДРЕСА_4 в заставу.

За умовами додаткової угоди №2 до кредитного договору від 14 липня 2006 р позичальник зобов`язується передати в заставу кредитору майно, що буде здано в експлуатацію, у вигляді квартири, розташованої за будівельною адресою: АДРЕСА_5 , протягом 30 календарних днів з дня отримання свідоцтва про право власності. Позичальник зобов`язується передати документи на оформлення свідоцтва на право власності на збудовану квартиру на протязі 30 календарних днів з дня підписання акту прийому передачі даної квартири між будівельною організацією та замовником.

За пунктом 1.2 іпотечного договору після введення в експлуатацію та реєстрації права власності на квартиру як на нерухоме майно предметом іпотеки за цим договором стає вказана в цьому договорі квартира, як нерухоме майно.

Сторони домовилися в пункті 1.4 іпотечного договору, що відповідно до ст.55 Закону України «Про нотаріат» після закінчення будівництва збудована нерухомість , майнові права на яку є предметом іпотеки за цим договором, продовжує бути предметом іпотеки відповідно до умов цього іпотечного договору . Іпотекодержатель на підставі документа про право власності реєструє у встановленому законом порядку обтяження права власника на збудовану нерухомість.

Згідно з пунктом 1.5 іпотечного договору нотаріус, після реєстрації іпотекодавцем права власності на квартиру, як на нерухоме майно, за повідомленням іпотекодержателя перереєструє заборону на відчуження нерухомості, яка є предметом іпотеки за цим договором.

Відповідно до вимог п.1.6 іпотечного договору у разі зміни характеристик нерухомості, яка є предметом іпотеки (зміна площі, зміни у плануванні приміщень, тощо), нотаріус на підставі документа, який підтверджує право власності на нерухомість зобовязаний зробити відмітку на примірнику іпотечного договору, що належить іпотекодержателю.

Одним із зобов`язань іпотекодавця зазначено в п.п.3.3.2 іпотечного договору, що іпотекодавець після отримання (оформлення) правовстановлюючих документів на квартиру у триденний строк зобо`вязаний передати їх на відповідальне зберігання іпотекодержателю. Ці документи залишаються у іпотекодержателя до повного виконання іпотекодавцем умов кредитного договору.

Згідно з п.4.3, 4.4. іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду у разі порушення іпотекодавцем обов`язків , встановлених цим договором.

Як видно з витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек сформованому 14 липня 2006 року об`єкт обтяження квартира, майнові права на квартиру, яка будується: АДРЕСА_6 , будівництво якої не завершено, АДРЕСА_7 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомогоо майна щодо об`єкта нерухомого майна станом 24 червня 2010 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 виданого 23 червня 2010 року виконавчим комітетом Одеської міської ради. Відсутні відомості про площу квартири, про заборону обтяження квартири та в реєстрі іпотек такий об`єкт відсутній.

Як свідчать відомості відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеській області з 11 березня 2016 року адреса проживання відповідача зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 .

Згідно з листом Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради отриманого Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби м.Одеса ГТУЮ в Одеській області, головного державного виконавця Тріфонова О.Ю. було повідомлено про завершення будівництва житлового будинку АДРЕСА_9 .

30 березня 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» направив ОСОБА_3 вимогу за змістом якої повідомив про прострочену заборгованість станом на 10 березня 2020 року та про дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно договору відступлення прав вимоги від 31.05.2021р., укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК», договору про відступлення прав вимоги, укладеного між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» від 31.05.2021р., заявник ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» є набувачем всіх прав та обов`язків АТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором №014/0075/74/59889 від 14.07.2006р., а також згідно договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 14.07.2006р., новим іпотекодержателем є також ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС».

Станом на час розгляду справи за відомостями Автоматизованої системи виконавчого провадження, відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-2500/11.

Частиною 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За нормами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, щодоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ПК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 572, 574 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 575 Цивільного кодексу України іпотека є видом застави, яка своєю чергою є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Частиною 1 ст. 576 ЦК України передбачено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

За нормами ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися д о суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.1 та п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. Державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва, обтяжень такого права проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об`єкта. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

Як закріплено нормами ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об`єкт.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до вимог ст.4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Так, статтею 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) визначений вичерпний перелік об`єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором.

Поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цій редакції закону були відсутні.

Майнові права на об`єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25.12.2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», що набрав чинності 14.01.2009 року, якими були внесені зміни до Закону України «Про іпотеку».

Майнове право, що є предметом застави (іпотеки) - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Положення статті 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції чинній на час укладення спірного договору іпотеки) передбачало, що предметом іпотеки може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону«Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Нормами ст.38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Згідно з вимогами ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються:

загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

опис нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності);

спосіб реалізації предмета іпотеки;

пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

За змістом п.4 ч.1 ст. ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» іпотека як обтяження речових прав на нерухоме майно підлягає державній реєстрації .

Згідно з нормами ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень повноваження у сфері державної реєстрації прав

покладені на державних реєєстраторів.

Отже, судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 виданого 23 червня 2010 року виконавчим комітетом Одеської міської ради, відповідач набув у власність квартиру АДРЕСА_1 і зареєстрував своє право власності 24 червня 2010 року, при цьому, видно, що відбулася зміна адреси будинку, площа квартири не зазначена.

Оскільки судом встановлено, що відповідач зареєстрував право власності на квартиру, однак не передав її в іпотеку, тому необхідно визнати, що дана квартира є іпотечним майном в силу умов іпотечного договору.

Рішення суду про визнання майна іпотечним є підставою для вчинення державним реєстратором відповідних дій для внесення відомостей про іпотечне майно враховуючи умови іпотечного договору та вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» .

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, з урахуванням зазначених вище норм права, суд приходить до висновку, що сторони підписавши іпотечний договір, який направлений на забезпечення виконання кредитного договору, визначились відносно всіх істотних умов, проте відповідач (іпотекодавець), в порушення положень договору іпотеки, ввів обєкт нерухомості в експлуатацію, зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки не повідомив іпотекодержателя, чим порушила умови договору про іпотеку та права іпотекодержателя на задоволення вимог у випадку порушення основного зобов`язання.

Наведені обставини свідчать, що позивач користуючись положеннями закону та договору набув права щодо дострокового звернення стягнення на предмет іпотеки, проте після реєстрації та оформлення права власності за відповідачем, змінився правовий статус майна відносно якого, як окремої нерухомої одиниці, не було вирішено питання щодо внесеня відомостей до реєстру як об`єкту іпотеки, що унеможливлює реалізувати позивачем свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованою, крім заявленої суми заборгованості.

Судом з`ясовано, що сума заборгованості яка визначена по вимозі ро звернення стягнення на предмет іпотеки складається з розрахунку заборгованості, в яку входить сума по тілу кредиту та нараховані проценти за умовами кредитного договору станом на 10 березня 2020 року.

Однак, суд не погоджується з таким розміром заборгованості оскільки після звернення до суду 02 березня 2011 року з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, кредитор змінив строк виконання договору, а відтак нарахування за умовами кредитного договору є безпідставними.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором №014/0075/74/59889 від 14 липня 2006 року має враховувати суму 450182,14 грн.,стягнуту за рішенням суду.

Щодо строку позовної давності по вимозі про звернення стягнення на предмет іпотеки, про пропуск якого заявляє відповідач, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

За нормами ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Нормами ст.262 ЦК України закріплено, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Як судом встановлено, дійсно кредитор звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом 02 березня 2011 року. Однак, саме через дії іпотекодателя, який не дотримався умов іпотечного договору майнових прав п.1,4, п.1.5 та п.1 додаткової угоди №2 до кредитного договору, діяв недобросовісно, не передав в заставу квартиру, не надав документу про право власності на квартиру та не надав згоду для реєстрації обтяження на такий об`єкт нерухомого майна .

Як встановлено при розгляді справи та не спростовано відповідачем, позивач про порушення свого права дізнався 02 травня 2018 року. підч час проведення виконавчих дій по виконанню рішення суду про стягнення заборгованності за кредитом, а тому у встановлений законом строк (ст. 257 ЦК України) звернувся до суду за захистом свого порушеного права, яке підлягає захисту.

Отже, твердження відповідача про обізнанність порушеного права в березні 2011 року, звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості,та межі строку позовної давності до березня 2014 року, є безпідставним і не заслуговує на увагу, оскільки це не підтверджує обізнаність позивача про порушення їх прав за договором іпотеки саме з вказаної дати, а лише підтверджує недобросовісне ставлення відповідача до прийнятих на себе зобов`язань за договором про сповіщення іпотекодержателя про здачу будинку в експлуатацію та реєстрацію за собою права власності на квартиру.

Необхідно також звернути увагу на те, що твердження відповідача про відсутність спору з приводу визнання квартири іпотечною є суперечливими, оскільки як зазначено вище відповідач не вчиняв жодних дій для передачі цього майна в іпотеку, а посилання на те, що до нього ніхто не звертався з таким питанням, суд розглядає критично, оскільки банк не повинен був вчиняти таких дій в силу умов іпотечного договору.

Судові витрати

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вимогами п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що в ід сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

Згідно з нормами ч.8 ст.6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Як вбачається з довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААВ виданої 10 червня 2015 року ОСОБА_3 встановлено другу групу інвалідності безстроково.

Отже, в силу вимог даного Закону відповідач звільнений від сплати судового збору, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 7614,78 грн. за подання позовної заяви необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.12,13, 76, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354,355 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступник позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС», до ОСОБА_3 про визнання квартири предметом іпотеки, внесення відомостей про обтяження та заборону відчуження, та звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 належну ОСОБА_3 , іпотечним майном.

Звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором №014/0075/74/59889 від 14 липня 2006 року у сумі 450182,14 грн., шляхом продажу квартири АДРЕСА_1 на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» судовий збір у розмірі 7614,78 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Суддя

Повне рішення складено 05 квітня 2024 року.