Провадження № 22-ц/801/383/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 рокуСправа № 127/26953/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Медвецького С. К., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідач Виконавчий комітет Вінницької міської ради,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради (орган опіки та піклування),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Савчук Інною Василівною на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2023 року, ухвалене у складі судді Дернової В. В. в м. Вінниця, дата складання повного рішення 22 грудня 2023 року,

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, ОСОБА_2 , за участі Служби у справах дітей Вінницької міської ради (орган опіки та піклування), про скасування рішення, визначення способів участі батька у вихованні дитини.

Позов мотивовано тим, що матір`ю дитини чиняться йому перешкоди у спілкуванні з сином та участі у вихованні, а рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради порушує його права як батька дитини, у зв`язку з чим просив:

-визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради «Про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо» від 03.08.2023 року № 1889;

-визначити йому такі способи у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : щосереди кожного місяця з 16:00 год. до 20:00 год.; з 17:00 год. п`ятниці до 20:00 год. суботи щотижня, без присутності матері ОСОБА_2 , з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання; у непарні роки Новий рік (31 грудня) з 20.00 год. напередодні свята до 15.00 год. 2 січня; у парні роки 31 серпня (день народження дитини) з 14.00 год. до 20.00 год.; у непарні роки на наступний день після дня народження дитини 01 вересня з 18.00 год. до 08.00 год. наступного дня; щороку день народження батька (16 грудня), день батька (третя неділя червня року), день захисника України (14 жовтня) з 18.00 год. напередодні свята до 12.00 год. наступного дня після свята; у парні роки під час православних релігійних свят (7 січня, 25 грудня Різдво Христове, Пасха (Великдень), Трійця) з 18.00 год. напередодні свята до 12.00 год. наступного дня після свята; щороку в період літніх шкільних канікул з проживанням дитини у батька, без присутності матері, до 10 (десяти) днів поспіль; кожні шкільні канікули в літній та зимовий період, без присутності матері, для відпочинку та оздоровлення дитини в межах території України, в т.ч. поїздок до моря, у гори тощо; у будь-який інший день (період) року за бажанням дитини та домовленістю з матір`ю дитини; встановити необмежене спілкування батька з сином ОСОБА_4 , під час усіх святкових заходів в освітніх закладах та/або інших місцях; необмежене побачення батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 під час перебування дитини у освітніх закладах та/або інших місцях без обмеження у часі з урахуванням розкладу навчально-виховного процесу; у разі хвороби дитини відвідувати її за місцем фактичного перебування; встановити необмежене спілкування батька з сином ОСОБА_4 особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку з урахуванням розкладу для останнього.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2023 року позов задоволено частково:

- скасовано рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 03.08.2023 року № 1889 «Про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо» у частині визначення способів участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з нею;

-визначено такий порядок та способи участі ОСОБА_1 (батька) у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з нею:

?щосереди кожного тижня з 16.00 год. до 20.00 год. дитина проводить з батьком,

?щосуботи кожного тижня з 10.00 год. до 20.00 год. дитина проводить з батьком,

?щороку 1 вересня з 14.00 год. до 20.00 год. дитина проводить з батьком,

?щороку 16 грудня (День народження батька) з 14.00 год. до 20.00 год. дитина проводить з батьком,

?щороку третю неділю червня (День батька) з 14.00 год. до 20.00 год. дитина проводить з батьком,

?у будь-який інший день або період за бажанням дитини та за домовленістю з матір`ю дитини дитина проводить з батьком;

-щоденне спілкування дитини з батьком за допомогою телекомунікаційного зв`язку та/або інтернет-зв`язку;

-зобов`язано батьків завчасно попереджати один одного про свої дії щодо дитини та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня та харчування, стану здоров`я і інтересів дитини.

В іншій частині позовних вимог відмовлено, стягнуто з виконавчого комітету Вінницької міської ради на користь ОСОБА_1 1 073,60 грн. судового збору, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 536,80 грн. судового збору.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що найкращі інтереси дитини повинні мати першочергове значення, при цьому найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків, посилався на ч. 6 ст. 19 СК України. Стосовно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради суд виснував, що воно підлягає скасуванню з огляду на зміну рішенням суду порядку та способів участі ОСОБА_1 (батька) у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з нею.

Не погодившись з таким рішенням, 04 січня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , діючи за допомогою свого представника адвоката Савчук І. В., подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду, та постановити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що суд першої інстанції діяв в інтересах матері, а не дитини безпідставно відмовив в задоволенні вимоги про залишення сина на ночівлю у батька, зважаючи на вік дитини. Не погоджується також з висновком суду про часткове задоволення позовних вимог щодо визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з сином у святкові дні. Зазначає, шо задоволена судом вимога про щоденне спілкування батька з сином через засоби телекомунікаційного зв`язку відповідачкою не виконується. Вважає, що відзив відповідача на позовну заяву був поданий з пропуском строку, а тому суд не повинен був брати його до уваги, у суду були відсутні підстави для поновлення строку на подання відзиву. Також посилається, що відповідач заявляючи у судовому засіданні про виклик свідка, повинна була подати письмову заяву, проте не зважаючи на це, суд розглянув її клопотання.

15 січня 2024 року Виконавчий комітет Вінницької міської ради подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що, встановлюючи спосіб виховання та графік спілкування батька з сином, суд врахував висновок органу опіки та піклування, врахував можливості батьків забезпечити належні умови для виховання та розвитку дитини, які забезпечать найкращі її права. Разом із відзивом на апеляційну скаргу було подано клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу, яке обґрунтоване тим, що предмет даного спору не викликає великої складності , не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних та аналізу первинних документів, кількість витраченого часу на підготовку документів, є неспівмірним із сумою заявлених витрат на правничу допомогу, тому просить відмовити в задоволенні клопотання про стягнення з нього витрати на правничу допомогу.

16 січня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_2 , поданий її представником адвокатом Богачук І. Ю., в якому вона просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.12.2023 року без змін. Зазначає, що вона дотрималась вимог ЦПК України при поданні відзиву на позовну заяву, також зазначила, нею була долучена квитанція про направлення копії відзиву іншим учасникам справи, у відзиві містилося порхання про поновлення строку на його подання. Відмовляючи в задоволенні вимоги про залишення сина у нього на ночівлю суд першої інстанції правильно виснував, що ця вимога є передчасною, і такий висновок суду зроблено з урахуванням захисту прав та інтересів дитини та її віку. Зауважує, що рішення про щоденне спілкування дитини з батьком за допомогою телекомунікаційного зв`язку не набрало законної сили та оскаржується в апеляційному порядку, а рішення Служби у справах дітей в частині порядку участі батька у житті дитини вона виконує. Стосовно доводів про те, що заява про виклик свідка не була викладена письмово, то ст. 91 ЦПК України не містить такої вимоги. Гонорар адвоката за подання апеляційної скарги є завищеним та таким, що не відповідає обставинам справи.

В судовому засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 підтримав викладене в апеляційній скарзі, зауважив, що прийматиме участі у розгляді справи без свого представника, просив задовольнити апеляційну скаргу. ОСОБА_2 та її представник адвокат Богачук І. Ю. заперечили проти вимог, викладених в апеляційній скарзі, підтримали викладене у відзиві. Представник Виконавчого комітету Винницької міської ради Заярна Н. О. заперечила проти вимог викладених в апеляційній скарзі, підтримала викладене у відзиві. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, суду про причини неявки невідомі.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає вимогам закону.

По справі встановлено наступні обставини:

- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19.04.2023 року, виданим повторно (а.с. 13);

- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі не перебували та не перебувають, проживають окремо, що ними не заперечується;

- дитина проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано місце проживання матері дитини за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 107);

- Батько дитини позивач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 , хоча зареєстровано місце проживання батька дитини за адресою: АДРЕСА_4 ;

- Батько дитини ОСОБА_1 виконує свої обов`язки щодо утримання дитини добровільно сплачує аліменти у різних сумах та з різною періодичністю, частково сплачує батьківську плату за дитячий садок, гуртки дитини, що підтверджується квитанціями про оплату (а.с. 60-66, 69-76);

- станом на 27.04.2023 року на виконанні у Крижопільського ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області не було виконавчих проваджень про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , що встановлено з довідки від 27.04.2023 року № 7749 (а.с. 67);

- Мати дитини ОСОБА_2 працює асистентом вчителя у Комунальному закладі «Вінницький ліцей № 29», що підтверджується довідкою про доходи від 22.09.2023 року № 02-28/370 та характеристикою від 09.06.2023 року № 02-28/216 (а.с. 178-179);

- відомості щодо місця роботи та доходів батька дитини ОСОБА_1 матеріали справи не містять, проте у судовому засіданні суду першої інстанції позивач повідомив, що працює водієм керівника (не повідомив, якого саме), а також таксує;

- рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 03.08.2023 року № 1889 «Про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо» було визначено такі способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : щосереди кожного місяця з 16.00 год. до 20.00 год.; щосуботи кожного місяця з 10.00 год. до 20.00 год.; 01 вересня щороку з 14.00 год. до 20.00 год.; 16 грудня щороку з 14.00 год. до 20.00 год.; день батька (третя неділя червня) щороку з 14.00 год. до 20.00 год.; зобов`язано батьків попереджати один одного про свої дії щодо дитини та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я і інтересів дитини (а.с. 56);

- відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 05.10.2023 року №01-00-011-60355, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним визначити громадянину ОСОБА_1 такі способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : щосереди кожного місяця з 16.00 год. до 20.00 год.; щосуботи кожного місяця з 10.00 год. до 20.00 год.; 01 вересня щороку з 14.00 год. до 20.00 год.; 16 грудня щороку з 14.00 год. до 20.00 год.; день батька (третя неділя червня) щороку з 14.00 год. до 20.00 год.; рекомендовано батькам попереджати один одного про свої дії щодо дитини та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я і інтересів дитини (а.с. 116-119).

Між сторонами виник спір про визначення способу участі батька у вихованні дитини.

У статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У частинах першій та другій статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства").

Відтак при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має враховувати передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно встановив, що між батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 склалися неприязні стосунки і у добровільному порядку досягти згоди щодо способу участі батька, який проживає окремо від дитини, у її вихованні і спілкуванні із нею сторони не можуть.

Позивач, який є батьком дитини, намагається піклуватися про сина та любить її, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, зазначає, що працевлаштований та має належні житлові умови. Обставин, які б свідчили про аморальну або неналежну поведінку батька по відношенню до дитини, що може зашкодити розвиткові дитини, судом не встановлено.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що за відсутності тривалих періодів, коли дитина проживала з обома батьками, вік дитини, ночівля дитини за місцем проживання батька є передчасною вимогою з боку батька, а доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що це порушує його права як батька, апеляційний суд розцінює виключно як його особисте сприйняття, яке не ґрунтується на забезпеченні інтересів дитини та його психоемоційної стабільності.

Правильно суд послався і на те, що суд не може регулювати питання спілкування дитини з батьком під час перебування у освітніх, медичних, соціальних закладах, адже це є турботою батька про дитину і бажанням брати участь у його соціальному житті, а не спосіб участі у вихованні та спілкуванні за відсутності будь-яких доказів того, що мати дитини перешкоджає батькові піклуватися про сина.

Посилання заявника щодо недостатнього часу спілкування батька з сином безпідставні, так як суд визначив порядок спілкування батька з сином, виходячи з фактичних обставин справи та інтересів дитини. Визначення порядку участі батька у вихованні дитини у спосіб, про який просить позивач, зокрема визначення парних (непарних) років в день народження дитини, на Новий рік, в дні релігійних свят, під час канікул (яких в дитини з огляду на вік ще немає), є неприйнятним, оскільки не сприятимуть, з огляду на вік дитини, його прив`язаність до кожного з батьків, сприйняттю ним святкових днів як визначальної події, а змушуватимуть пристосовуватися задля забезпечення інтересів батьків, а не своїх власних як дитини.

Апеляційний суд погоджується з тим, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, врахувавши зазначені норми права, а також вік дитини, прихильність його до кожного із батьків, необхідність його духовного і фізичного розвитку, дійшов обґрунтованого висновку, що визначений ним спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином є достатнім для відновлення порушеного права і відповідає інтересам дитини. Цей порядок забезпечує можливість батька повноцінно брати участь у вихованні сина та ґрунтується на якнайкращому забезпеченні інтересів дитини.

Судом першої інстанції було роз`яснено сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини, а доводи апеляційної скарги, що це ускладнить життя батька так як йому щороку потрібно буде йти до суду, апеляційний суд розцінює виключно як намагання позивача забезпечити насамперед свої інтереси, а не інтереси дитини, на що апеляційний суд йому роз`яснив, що він повинен насамперед завоювати довіру та інтерес дитини, а не вирішувати всі проблеми через судове рішення.

Відтак апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції щодо способу та порядку участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини, судове рішення в цій частині ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи та відповідає найкращим інтересам дитини.

Разом з тим апеляційний суд, з огляду на приписи частини 4 статті 367 ЦПК України, вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги, так як під час розгляду справи апеляційний суд встановив, що, вирішуючи вимогу про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету вінницької міської ради № 1889 від 03.08.2023 року, суд першої інстанції припустився неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради «Про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо» від 03.08.2023 року № 1889.

Відповідно до частини першої статті 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування.

У частині першій статті 158 СК України визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

З указаного вбачається, що законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору до суду. У цьому випадку законодавство не вимагає окремого оскарження рішення органу опіки та піклування, оскільки частиною третьою статті 159 СК України встановлено, що суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 зазначено, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

У справі, що переглядається, предметом оскарження є рішення органу опіки та піклування (рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради «Про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо» від 03.08.2023 року № 1889).

Разом з тим, позивач у цій справі заявив вимогу про визначення способу участі у вихованні дитини ОСОБА_3 та має захищати свій інтерес під час судового розгляду цієї позовної вимоги, а не ініціювати окремо оскарження рішення органу опіки та піклування тільки тому, що він не згоден з визначеним ним способом участі у вихованні дитини (не навівши жодної підстави його невідповідності закону чи прийняття не у відповідності з наданими повноваженнями), адже у цьому випадку законодавець прямо передбачив право на звернення до суду із відповідним позовом.

Спір щодо порядку участі батька у вихованні дитини, побачення батька з сином існує між матір`ю та батьком, а не з органом опіки та піклування, який, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, діє в межах наданих йому повноважень.

Отже позивач у справі не довів наявності окремого спору з виконавчим комітетом Вінницької міської ради (органом опіки та піклування), а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності, у зв`язку з чим апеляційний суд виснує, що позивач не довів порушення свого права або інтересу, у зв`язку із чим позовні вимоги до виконавчого комітету Вінницької міської ради не підлягають задоволенню.

Таким чином, слід відмовити у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради «Про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо» від 03.08.2023 року № 1889, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 не містить доводів, які б спростовували ухвалене у справі рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимоги про визначення способів участі батька у вихованні дитини.

Разом з тим, при вирішенні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Вінницької міської ради суд першої інстанції припустився помилки при застосуванні норм матеріального права, а тому оскаржуване рішення в цій частині та в частині стягнення судових витрат із виконкому Вінницької міської ради підлягає скасуванню з постановленням нового: про відмову у задоволені позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради «Про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо» від 03.08.2023 року № 1889.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання судових витрат, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України та того, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині в зв`язку з виходом апеляційним судом за межі доводів апеляційної скарги, понесені позивачем судові витрати в суді апеляційної інстанції слід залишити за ним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2023 року скасувати в частині задоволення вимоги про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради «Про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо» від 03.08.2023 року № 1889 та в частині стягнення судового збору з виконавчого комітету Вінницької міської ради, в цій частині постановити нове:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради «Про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо» від 03.08.2023 року № 1889.

Судові витрати ОСОБА_1 , понесені у суді першої інстанції за вимогу про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради, залишити за ним.

Судові витрати ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за ним.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2024 року.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: С. К. Медвецький

О. С. Панасюк