Справа № 465/4460/22 Головуючий у 1 інстанції: Величко О.В.
Провадження № 22-ц/811/2618/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 травня 2023 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ТОВ ФК «Фінтраст Україна») звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 48915 грн. та понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір №4607655 про надання споживчого кредиту (далі кредитний договір). Зазначений кредитний договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №53-ОД від 16 січня 2020 року (далі Правила) та розміщено їх на сайті https://creditplus.ua/ru/documents.

Згідно з умовами кредитного договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 15000 грн. (п.1.3 кредитного договору), строк кредиту складає 29 днів. Дата повернення кредиту (10.09.2021 року) вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в розділі 4 цього договору (п.1.4 кредитного договору).

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 15000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .

09.09.2021 року відповідачка здійснила оплату нарахованих процентів за користування кредитом на рахунок кредитора в сумі 2479,50 грн., надалі, оплата за кредитним договором не здійснювалась, відтак, свої зобов`язання відповідачка щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3 договору, такий було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів поспіль.

Підпунктом 3 пункту 5.1 кредитного договору передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьої особою без окремої згоди відповідача.

Враховуючи невиконання відповідачкою своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 21.06.2022 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу №21.06/2022 (далі договір факторингу), згідно з умовами якого, клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором.

Станом на дату звернення до суду із вказаним позовом, заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 48915 грн., з яких: 15000 грн. тіло кредиту та 33915 грн. нараховані проценти.

Відповідно до п.1.1 договору факторингу, за цим договором позивач (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (клієнта) (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно з п.1.2 договору факторингу, перехід від клієнта (ТОВ «Авентус Україна») до Фактора (позивача) прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора (позивача) права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Отже, до ТОВ ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу №21.06/2022 перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором у розмірі 48915 грн.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 травня 2023 року позов ТОВ ФК «Фінтраст Україна» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Фінтраст Україна» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №4607655 від 12.08.2021 року в розмірі 48915 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Фінтраст Україна» 2481 грн. на відшкодування судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Фінтраст Україна» 4000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 , просила його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ ФК «Фінтраст Україна» відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд дійшов помилкового висновку про пролонгацію кредитного договору на 90 календарних днів, оскільки ТОВ ФК «Фінтраст Україна» надало акцепт оферти щодо продовження строку користування кредитом за правилами, визначеними п.4.3 кредитного договору №4607655 від 12.08.2021 року на 30 календарних днів, тобто до 09.10.2021 року, а відтак, вважає, що суд не дослідив усіх фактичних обставин справи.

Посилається й на те, що нарахований позивачем розмір процентів є несправедливим, виходячи із змісту ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, зокрема, зауважує, що судом встановлено, що заборгованість за кредитом становить 15000 грн., при цьому, заборгованість за процентами, яку позивач просить стягнути, становить 33915 грн., що в 2,261 рази перевищує розмір боргу і, відповідно, складає 44,2%, крім того, передбачення в договорі такого високого розміру процентів порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідачка, як споживач.

Окрім того, зазначає, що вимоги ТОВ ФК «Фінтраст Україна» про стягнення процентів після закінчення строку дії кредитного договору 09.10.2021 року є необґрунтованими.

Позивач ТОВ ФК «Фінтраст Україна» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта. Зазначив, що кредитний договір, укладений між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою, відповідає вимогам чинного законодавства, яке регулює нормативно-правове укладення електронного кредитного договору. На його переконання, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та надано належну оцінку доказам щодо права позивача на стягнення заборгованості відповідно до договору факторингу, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

05 лютого 2024 року від ТОВ ФК «Фінтраст Україна» надійшло клопотання про стягнення з ОСОБА_1 8000 грн. понесених витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи апеляційним судом.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 07.03.2024 року, є дата складення повного судового рішення 11.03.2024 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір позики №4607655 про надання споживчого кредиту у сумі 15000 грн. (а.с.15-19).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і відключення до веб-сайту/ІТС товариства.

Згідно з п.1.3, 1.4 кредитного договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 15000 грн.; строк кредиту 29 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього договору.

Відповідно до п.1.5 кредитного договору, стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.

За умовами договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту (п.2.1 договору).

Вказаний договір, додаток №1 до нього і паспорт споживчого кредиту до договору підписаний електронним підписом «С595804» ОСОБА_1 12.08.2021 року о 14 год. 31 хв. (а.с.20-23).

Додаток №1 і паспорт споживчого кредиту містить вказівку на суму кредиту, строк його видачі, знижену і стандартну процентні ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту штрафи тощо.

Факт перерахування відповідачу кредитних коштів від ТОВ «Авентус Україна» підтверджується листом ТОВ ФК «Контрактовий дім» від 05.08.2022 року №2090 про здійснення успішного переказу 12.08.2021 на суму 15000 грн., номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції 977439815 (а.с.24).

Відповідно до п.4.3.1 договору, сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 днів календарних днів, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п.4.2.2-4.2.4 договору.

21.06.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №21-06/2022, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

За договором факторингу №21-06/2022 від 21.06.2022 року, клієнт відступив факторові право вимоги заборгованостей до боржників позичальників на умовах, передбачених договором факторингу (а.с.26-30).

Згідно з витягом з реєстру боржників, передано ТОВ ФК «Фінтраст Україна» право вимоги за кредитним договором №4607655 від 12.08.2021 року до ОСОБА_1 в загальній сумі заборгованості 48915 грн, з яких: залишок за тілом кредиту 15000 грн., заборгованість за процентами 33915 грн. (а.с.31-32).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положення ч.1 ст.205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.3 ст.207 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Частиною першою статті 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ІТС).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону).

Положення ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Так, відповідно до п.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Встановивши підписання ОСОБА_1 електронним підписом кредитного договору №4607655 від 12.08.2021 року, яким визначено порядок та умови надання кредиту, остання погодилась та підтвердила, що ознайомлена і приймає умови кредитного договору (оферти), яка акцептована нею12.08.2021 року одноразовим ідентифікатором «С595804».

Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який надісланий первісним кредитором на номер телефону, зазначений ОСОБА_1 при реєстрації на сайті кредитодавця, на підтвердження чого в ідентифікаційній частині договору містяться код ідентифікатор відповідачки, що і є її безпосереднім підписом, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Без здійснення вказаних дій відповідачкою кредитний договір не був би укладений між сторонами.

Наведене свідчить, що при укладенні цього договору сторони договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.

У пункті 1.5 сторони кредитного договору погодили стандартну процентну ставку, яка становить 1,90% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.

Розділом 3 договору передбачено порядок повернення позики та нарахування/сплати процентів.

За пунктом 3.1 нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році.

Відповідно до 4 розділу договору №4607655 від 12.08.2021 року, визначено, що строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.4.2 (пп.4.2.1-4.2.4) договору; або в порядку автопролонгації на кількість днів та відповідно до умов, визначених в п.4.3 (пп.4.3.1 - 4.3.2) договору.

Згідно з п.4.3.1 договору №4607655 від 12.08.2021 року, сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів.

12.08.2021 року відповідачці надано кредит в сумі 15000 грн., строком на 29 днів, відповідно до п.1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день.

09.09.2021 року відповідачка здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 2479,50 грн., в зв`язку з чим, відповідно до п.1.4 та п.4.2 кредитного договору відбулось продовження строку кредиту ще на 29 днів (до 10.09.2021 року) за стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

Станом на 08.10.2021 року, відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись п.4.3 договору, такий було автопролонговано та, відповідно, продовжено строк користування кредитом ще на 90 календарних днів.

Оскільки умовами кредитного договору передбачено продовження строку кредитування, тому проценти за користування кредитом правомірно нараховувались кредитодавцем у продовжені договором строки.

Наведені пункти та підпункти кредитного договору, які передбачають продовження строків кредитування за вказаним кредитним договором, не визнавались відповідачем недійсними, тому, з урахуванням приписів статті 204 ЦК України, є дійсними та підлягають виконанню.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, 612 ч.1 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ ФК «Фінтраст Україна» надала належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідачки грошового зобов`язання та заборгованості за ним перед позивачем.

Ураховуючи те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти разом із нарахованими процентами за користування кредитом вчасно не повернула, внаслідок чого виникла спірна заборгованість, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Фінтраст Україна».

Розмір заборгованості за кредитним договором відповідачкою належними та допустимими доказами не спростовано.

З огляду на викладені вище умови кредитного договору, доводи апеляційної скарги про неправомірність нарахування позивачем процентів після закінчення строку дії кредитного договору 09.10.2021 року, колегія суддів відхиляє, як безпідставні, оскільки відбулась автоматична пролонгація договору після 09.10.2021 року і проценти нараховувались протягом 90 календарних днів після цієї дати, а саме до 06.01.2022 року, що стверджується карткою обліку договору (а.с33-34 зворот).

З приводу визначення судом першої інстанції витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн., то відповідачка в апеляційній скарзі не зазначила жодних мотивів щодо його не співмірності зі складністю справи, а тому колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром цих судових витрат.

Таким чином, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а отже, підлягає залишенню без змін.

05.02.2024 року, до початку розгляду справи апеляційним судом, ТОВ ФК «Фінтраст Україна» подало заяву (клопотання) про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених на стадії апеляційного розгляду справи, у розмірі 8000 грн. До клопотання долучено звіт про надання правової допомоги за договором №07/07-2022 від 07.07.2022 року, згідно з яким вартість правової експертизи документів, складання та подання відзиву на апеляційну скаргу, на що адвокатом затрачено 4 год., становить 8000 грн., та платіжний документ на підтвердженні сплати вказаної суми.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК).

Колегія суддів вважає розмір витрат на правничу допомогу, понесених позивачем на стадії апеляційного розгляду справи і описаних в акті прийому-передачі, необґрунтовано завищеним.

Так, зокрема, на стадії апеляційного розгляду справи правова позиція сторони є вже сформованою, а всі докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, досліджені в суді першої інстанції, відтак, підстав для висновку про складнощі у написанні адвокатом відзиву на апеляційну скаргу немає, окрім того, справа є малозначною і призначена до розгляду апеляційним судом у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи, тому, ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення заяви позивача та стягнення з відповідачки у його користь понесених витрат на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000 грн. (50% вартості витрат на правничу допомогу, понесених за розгляд справи у суді першої інстанції), що за встановлених обставин буде відповідати принципу співмірності розміру судових витрат із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт на стадії апеляційного розгляду справи, а також критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та результатів її розгляду.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 травня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати на правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, в розмірі 2000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 11 березня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич