РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Полонця С.М.,

секретаря с/з Лукасевич А.Є.,

за участю: представника позивачів адвоката Полонської Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_1 , - адвоката Полонської Людмили Миколаївни, до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо премета спору Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_1 , - адвокат Полонська Л.М. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання за позивачами права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на належну спадкодавцеві частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , в рівних частках по частці в праві власності на вказану квартиру за кожним зі спадкоємців. Позовна заява обґрунтована тим, що позивачі є спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 . До складу спадщини входить квартира АДРЕСА_1 . Вказаний об`єкт нерухомого майна був набутий за договором купівлі-продажу спадкодавцем у попередньому шлюбі з відповідачем, на яку і було оформлено право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. За свого життя спадкодавець поділ майна після розірвання попереднього шлюбу не здійснював, свою частку у спільному сумісному майні не виділяв. У зв`язку з викладеним, позивачі позбавлені можливості оформити свої спадкові права у загальному порядку, про що нотаріусом видано відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а тому, позивачі змушені звернутися до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування на 1/2 частку у праві власності на вказану квартиру, яка належала спадкодавцю у попередньому шлюбі, відповідно - на 1/4 частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 за кожним із позивачів.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 11.12.2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження.

10.01.2024 року представником позивачів до суду були подані клопотання про витребування доказу та про приєднання письмових доказів до матеріалів справи.

11.01.2024 року протокольною ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивачів про витребування доказу.

13.02.2024 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо премета спору, Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» - адвоката Войтенко Катерини Віталіївни до суду надійшли додаткові пояснення у справі, у яких вона, серед іншого, просить відмовити у задоволенні позову, у зв?язку з можливим порушенням прав АТ «Райффайзен Банк», як кредитора, при поділі іпотечного майна, а також, подальший розгляд справи проводити за відсутності АТ «Райффайзен Банк».

Позивачі у судове засідання не з?явилися, натомість, їх представник у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у ньому та не заперечувала щодо вирішення справи за відсутності відповідача в заочному порядку.

Відповідач у судове засідання повторно не з?явилася, про його час та місце повідомлялася належним чином, у встановлений судом строк, відзив на позов не надала.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, 15.03.2024 року надала на адресу суду заяву про проведення судового засідання за відсутності АТ «Райффайзен Банк».

Вислухавши пояснення представника позивачів та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, у період з 25.06.2005 року по 14.01.2009 року, що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб серії НОМЕР_1 та про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 .

У зв`язку із вищевказаною реєстрацією шлюбу, ОСОБА_5 було присвоєно прізвище « ОСОБА_6 », яке вона не змінила і після розірвання даного шлюбу, що підтверджується зазначеними вище копіями свідоцтв.

Проте з копії актового запису про шлюб № 1581 від 11 вересня 2009 року, яка надійшла з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на запит суду, вбачається, що у зв`язку із реєстрацією шлюбу з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 змінила прізвище на « ОСОБА_9 », що також, підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_3 та копією картки фізичної особи платника податків ОСОБА_10 , що містяться у матеріалах справи.

25 січня 2017 року ОСОБА_10 зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 , у зв`язку, з чим, знову змінила прізвище на « ОСОБА_12 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 .

01.08.2009 року ОСОБА_4 та ОСОБА_13 зареєстрували шлюб та, після реєстрації шлюбу, ОСОБА_13 присвоєно прізвище « ОСОБА_6 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_4 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно, серії НОМЕР_6 .

З копії договору купівлі-продажу квартири від 02.11.2005 року вбачається, що ОСОБА_14 передала у власність (продала) 3/8 частин квартири та ОСОБА_15 передала у власність (продала) 5/8 частин квартири, а ОСОБА_8 прийняла у власність (купила) цілу квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та зобов?язується сплатити за неї грошову суму, вказану в пункті 2.1. цього договору. Вказана квартира складається з двох жилих кімнат та службових приміщень. Загальна площа цієї квартири становить 42, 46 кв. м, а житлова площа становить 25, 4 кв. м. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстровано в Реєстрі за № 18527.

У свою чергу, приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. даний договір було зареєстровано у Державному реєстрі правочинів за номером 935828, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів.

Як вбачається з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8854613 від 04.11.2005 року (реєстраційний номер 11768688, номер запису 13919 в книзі 116), ОСОБА_8 на праві приватної власності (частка 1/1) належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 ; підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу /р. №18527 / 02.11.2005 / приватний нотаріус Сєтак В.Я.; дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 04.11.2005 року.

Згідно копії кредитного договору № Z14-2/006-4/44744 від 02.11.2005 року, яка міститься у матеріалах справи, укладеного між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (кредитор) та ОСОБА_8 (позичальник), кредитор надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 28700 дол. США 00 центів. Кредит надається на 240 місяців з 02.11.2005 року по 01.11.2025 року. Кредитні кошти призначені для придбання квартири.

У свою чергу, 02.11.2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (кредитор) та ОСОБА_4 (поручитель) було укладено договір поруки № до кред. дог., предметом якого є дійсна вимога кредитора до позичальника ОСОБА_8 зобов?язанням останнього, що встановлено кредитним договором № Z14-2/006-4/44744 від 02.11.2005, включаючи понесені кредитором збитки за невиконання або неналежне виконання зобов?язань позичальником.

Крім того, 02.11.2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «АВАЛЬ» (іпотекодержатель) та ОСОБА_8 (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, який забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору № Z14-2/006-4/44744 від 02.11.2005 (а також, усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору), укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за умовами якого іпотекодавець зобов?язана до 01.11.2025 року повернути іпотекодержателю кредит в сумі 28700 доларів США, сплатити проценти 12, 5 % річних за користування ним згідно умов кредитного договору, а також, можливу неустойку у розмірі і у випадках, передбачених кредитним та цим договором. Предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 42, 46 метрів квадратних, в тому числі жила площа 25, 4 квадратних метрів, яка складається з двох жилих кімнат та службових приміщень, що буде власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між іпотекодавцем, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я., 02 листопада 2005 року та внесеним у реєстр за р. №18527, який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 02 листопада 2005 року за р. №935828, іпотекодавцю переходить право власності на вищезазначену квартиру в момент державної реєстрації договору купівлі-продажу, укладеного між іпотекодавцем, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 02 листопада 2005 року. Після здійснення державної реєстрації договору купівлі-продажу, укладеного між іпотекодавцем, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я., 02 листопада 2005 року та внесеним у реєстр за р. №18527, який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 02 листопада 2005 року за р. №935828 та переходу прав власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 42, 46 метрів квадратних, в тому числі жила площа 25, 4 квадратних метрів, яка складається з двох жилих кімнат та службових приміщень, зазначена квартира залишається предметом іпотеки до повного виконання іпотекодавцем зобов?язань по кредитному договору. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстровано в реєстрі за № 18548. У цьому ж договорі міститься заборона відчуження зазначеної у ньому квартири до припинення дії договору іпотеки, яку зареєстровано в реєстрі за № 18549/1004 (7).

02.11.2005 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. було здійснено державну реєстрацію іпотеки вказаного у договорі іпотеки майна квартири, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки та відомостями, які містяться у розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки» Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, що знаходиться у матеріалах справи.

02.11.2005 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. було зареєстроване обтяження заборона на нерухоме майно, номер запису про обтяження - 17682695, на підставі вказаного вище договору іпотеки, а 15.06.2010 року цим же приватним нотаріусом було зареєстроване обтяження арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження 17682782, на підставі ухвали судді Богунського районного суду м. Житомира Галацевич О.М. № 2-252/2010 від 08.06.2010 року, що можна побачити у розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень», який міститься в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 74195426 від 28.11.2016 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності (розмір частки 1/1) ОСОБА_10 , що узгоджується з інформацією, яка міститься у розділі «Відомості з Державного реєстру речових прав» та розділі «Відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно» Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

15.06.2010 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Сєтаком В.Я. було зареєстровано обтяження арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження - 17682782

09.12.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_10 було укладено додаткову угоду №Z14-2/006-4/44744/81-1/26435 до кредитного договору №Z14-2/006-4/44744 від 02.11.2005 року про зміну валюти зобов?язань по кредиту та додаткову угоду №Z14-2/006-4/44744/81-1/26436 до Кредитного договору №Z14-2/006-4/44744 від 02.11.2005 року.

Того ж дня, між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (іпотекодержатель) та ОСОБА_10 (іпотекодавець) було укладено договір про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. 02 листопада 2005 року за р. №18548, у якому, серед іншого, зазначено, що іпотека відповідно до цього Договору забезпечує виконання грошових зобов?язань іпотекодавця, що випливають та/або виникнуть у майбутньому з кредитного договору №Z14-2/006-4/44744 від 02 листопада 2005 року зі змінами, внесеними додатковою угодою №Z14-2/006-4/44744/81-1/26435 від 09 грудня 2016 року до зазначеного кредитного договору, що укладені між іпотекодержателем та іпотекодавцем (позичальником), а також з будь-яких додаткових угод, що укладені або можуть бути укладені до нього (надалі «Кредитний договір»). Відповідно до Кредитного договору іпотекодавець отримує від іпотекодержателя кредит, при цьому сума кредиту, строки та порядок погашення іпотекодавцем кредиту, сплати процентів, комісій, неустойок та інших платежів визначаються Кредитним договором.

У той же день - 09.12.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду до договору поруки №б/н від 02 листопада 2005 року, відповідно до якої, сторони досягли згоди про викладення Договору в новій редакції.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 .

З копії витягу про реєстрацію в Спадкову реєстрі № 71406588 від 08.02.2023 року вбачається, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. було заведено спадкову справу, номер у Спадковому реєстрі 70238625, номер у нотаріуса 22/2023, дата заведення 08.02.2023 року, спадкодавець ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата смерті якого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно копії довідки № 1208/02-14 від 09.08.2023 року, виданої ОСОБА_1 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О., нотаріус повідомляє, що за матеріалами спадкової справи № 22 за 2023 рік, відкритої після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємцями після його смерті є: дружина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

У свою чергу, відповідно до копії довідки № 1708/02-14 від 15.11.2023 року, виданої приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. компетентним органам та всім, кого це стосується, нотаріус повідомляє, що 08 лютого 2023 року Стражник Т.О., приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, заведено спадкову справу за № 22/2023, після смерті ОСОБА_4 , за матеріалами якої міститься інформація щодо спадкоємців: ОСОБА_1 , дружина померлого, спадщину прийняла за заявою № 58 від 08.02.2023 року; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадщину прийняв за ч. 4 ст. 1268 Цивільного кодексу України. В матеріалах справи інших заяв про прийняття спадщини немає.

Крім того, 15.11.2023 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у якій нотаріусом, серед іншого, зазначено, що у матеріалах спадкової справи ОСОБА_4 , відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього, інформаційна довідка № 354420549, від 15 листопада 2023 року, видана Стражник Т.О, приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого ОСОБА_16 , приватним наріусом Житомирського міського нотаріального округу, 02 листопада 2005 року за № 18527, на ім?я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , колишньої дружини померлого, ОСОБА_4 . На ім?я спадкодавця право власності на вищевказане нерухоме майно, або його частку не виділялося та не було зареєстровано. Враховуючи вищевикладене, нотаріус вважає, що нотаріальну дію з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на квартиру АДРЕСА_1 , не може бути вчинено, у зв?язку з тим, що на ім?я ОСОБА_4 не було зареєстровано право власності на квартиру або її частку № 6, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

07.12.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з листом-пропозицією про договірне оформлення кредитного та іпотечного зобов?язання, у якій вона просить у разі набуття нею і ОСОБА_2 на підставі судового рішення права власності в порядку спадкування на частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , розглянути пропозицію про договірне позасудове оформлення позивача суб?єктом кредитного та іпотечного зобов?язання відповідно солідарним з ОСОБА_3 боржником за кредитним договором №Z14-2/006-4/44744 від 02.11.2005 року (зі змінами, які були внесені 09.12.2016 року) та іпотекодержателем.

У відповідь на вказаний вище лист, 15.12.2023 року Банком було повідомлено позивача про те, що питання стосовно оформлення її суб?єктом кредитного та іпотечного зобов?язання за вказаним у її листі кредитним договором можливо розглянути на Кредитному комітеті Банку лише після вступу нею у спадщину.

Згідно копії висновку оцінювача про вартість майна (консультаційна робота), наданого ТОВ «Центр будівельних та земельних експертиз» на замовлення ОСОБА_1 , датованого 29.11.2023 року, величина ринкової вартості спірної квартири, отримана в результаті оцінки 1111700 грн. 00 коп.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як вбачається з ч. ч. 3, 4 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Суд бере до уваги той факт, що договори, копії яких містяться у матеріалах справи, зокрема договір купівлі-продажу квартири, кредитний договір, договір іпотеки пов`язані між собою та укладалися відповідачем в інтересах сім`ї, що не було оспорено ОСОБА_4 за його життя та про що свідчить договір поруки, укладений ним, як забезпечення виконання зобов`язання кредитного договору, укладеного його дружиною на той час. А тому, квартира, одержана за договором купівлі-продажу, право власності на яку зареєстровано за відповідачем, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Частиною 2 статті 72 СК України передбачено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Як встановлено судом, спірну квартиру було придбано під час перебування у шлюбі ОСОБА_4 та відповідача, тому вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу між ними не припинило права спільної сумісної власності на дане майно.

За життя ОСОБА_4 , ні він, ні відповідач не скористалися правом на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, зокрема спірної квартири, про що свідчить відсутність у матеріалах справи відповідного нотаріально посвідченого договору про поділ квартири або рішення суду про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, зокрема спірної квартири, і що не спростовано відповідачем.

З указаного вище можна зробити висновок про те, що оскільки між ОСОБА_4 та відповідачем не було укладено шлюбного договору або договору про поділ квартири, у яких би було визначено частки у праві власності на спірну квартиру, так само, як і не було спору про поділ майна, який би вирішувався у судовому порядку, і при вирішенні якого, суд би відступив від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, а тому частки квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є рівними, тобто кожному з них належить по частці вказаної квартири.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

У матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили що спадкодавець ОСОБА_4 склав заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру, а отже, його частка у спірній квартирі спадкується на загальних підставах, тобто за законом.

Як передбачено ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Матеріалами справи, зокрема копіями довідок, виданих приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О., а також, копією її постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, підтверджується те, що єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 , які мають право на спадкування за законом у першу чергу.

Разом з тим, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 18.01.2023 року у справі №359/441/20, що скасовуючи рішення суду першої інстанції про поділ спільного майна подружжя, апеляційний суд, враховуючи пояснення третьої сторони АТ «Райффайзен Банк Аваль», дійшов помилкового висновку про неможливість поділу спірної квартири між подружжям з підстав її перебування в іпотеці банку та звернення на неї стягнення за судовим рішенням. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. За змістом цієї норми, на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформацію про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов`язки іпотекодавця. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» констатував, що іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, у разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя, шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності. Отже, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна. Тобто, якщо в іпотеку передано майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та на момент такої передачі зареєстровано на праві власності за одним із подружжя, то наступний поділ цього майна з визначенням часток кожного із подружжя, не припиняє іпотеку. Такий висновок узгоджується із положеннями статті 17 Закону України «Про іпотеку», в якій визначено підстави припинення іпотеки, якими є, зокрема, припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізація предмета іпотеки відповідно до цього Закону, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним (частина перша), а також передбачено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина третя). Оскільки Законом України «Про іпотеку» не передбачено таких підстав для припинення іпотеки, як визначення часток подружжя у спільному сумісному майні, то поділ майна подружжя у такий спосіб не припиняє іпотеку й відповідно не порушує прав іпотекодержателя. Положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу, поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 10 травня 2022 року у справі №752/8858/18 (провадження №61-14281св21), від 24 лютого 2021 року у справі №311/491/18 (провадження № 61-4637св19), від 08 липня 2019 року у справі №522/17048/15-ц (провадження №61-33246св18). За таких обставин, висновки апеляційного суду про те, що майно, поділене між сторонами, є предметом іпотеки та впливає на права і обов`язки банку, є необґрунтованими і спростовуються змістом положень статті 23 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому самому обсязі і на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Отже, перебування майна в іпотеці не перешкоджає його поділу між подружжям у судовому порядку та визнання права власності на нього, оскільки при поділі такого майна дія договору іпотеки не припиняється і такий поділ не є розпорядженням предметом іпотеки.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

З указаного вище, можна зробити висновок, що перебування спірної квартири в іпотеці не перешкоджає визнанню права власності за позивачами в порядку спадкування на частину даної квартири, яка належала спадкодавцю ОСОБА_4 , а тому позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 63, 65, 68, 69, 70, 72 СК України, ст. ст. 355, 368, 372, 1218, 1226, 1261 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 77, 78, 80, 81, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на належну йому частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , у рівних частках по частці в праві власності на вказану квартиру за кожним зі спадкоємців.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення складено 08.04.2024 року.

Позивачі:

ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_8 .

ОСОБА_2 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_9 .

Відповідач: ОСОБА_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_10 .

Третя особа: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк»; місце знаходження: 01011, м. Київ, вул. Алмазова Генерала, 4А; .

Суддя: С.М. Полонець