ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2625/24 Справа № 200/9767/17 Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В. І. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

Головуючого судді Никифоряка Л.П.

Суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Дніпро цивільну справу що виникла із цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виділ у натурі частки із спільного майна,

та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2023року (головуючий у першій інстанції Цитульський В.І.),

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2017року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в якому виклав вимоги виділити йому із домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , що є у спільній частковій власності у приватну власність житловий будинок літ. В-2, сарай-літню кухню літ. Г, земельну ділянку, на якій вони розташовані площею 200кв.м за кадастровим №:02:300:0009, а також земельної ділянки за кадастровим номером :02:300:0013 площею 62кв.м.

Існування таких вимог ОСОБА_1 пов`язував із тим, що йому належить право власності на 45/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , інші 29/100 частин належать ОСОБА_2 , та власником 26/100 являлася ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_3 .

Та позивач стверджував, що домоволодіння складається із трьох будинків та господарських споруд, з яких він займає будинок під літ. «В-2», котрий збудований позивачем і перебуває в користуванні останнього. Земельна ділянка розміщена під будинками розділена на частини та приватизована сторонами у справі, зокрема позивачу належить земельна ділянка площею 0,0200га, на якій знаходяться будинок під літ. «В-2» та сарай-літня кухня під літ. «Г». Земельна ділянка площею 0,0062га знаходиться у спільному користуванні позивача та відповідачки ОСОБА_2 . Вимоги ОСОБА_1 зводилась до необхідності врегулювання правовідносин між співвласниками і поділу майна в натурі.

В уточненому позові від 04 листопада 2020року ОСОБА_1 змінив свої позовні вимоги та просив здійснити поділ відповідно до єдиного можливого варіанту викладеному у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 3203/3204/3205/3206-18 від 12 листопада 2019року, за яким просив виділити йому житловий будинок літ. В-2, вартістю 219 296грн; балкон літ. в, вартістю 13 516грн; ганок літ. в-1, вартістю 535грн; цоколь № 12, вартістю 631грн; ганок літ. г, вартістю 1201грн; сарай-літню кухню літ. Г, вартістю 26556грн, а також споруди: частину воріт № 1 у спільне користування, вартістю 1483грн; частину огорожі № 4 довжиною 12,45 м, вартістю 3000грн; 1/2 частину огорожі № 4 довжиною 18,03м вартістю 2172,5грн; частину огорожі № 13 довжиною 5,63м вартістю 3697грн; у спільне користування 2 частину вимощень 1, вартістю 3697грн, а всього на суму 279 506,27, загальна вартість яких на 26 617,00грн більше ніж його частка 45/100 змінивши його ідеальні долі на 51/100, та змінивши ідеальну долю ОСОБА_2 на 23/100 із виплатою їй компенсації в розмірі 26 617,00грн. Просив здійснити розподіл земельної ділянки по АДРЕСА_1 загальною площею 448кв.м згідно кадастрових номерів: :02:300:0009 площею 200кв.м, що належить ОСОБА_1 та :02:300:0008, площею 186кв.м, що належить ОСОБА_2 (із урахуванням земельної ділянки за кадастровим номером :02:300:0013 площею 62кв.м, що виділяється у спільне користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ).

В зустрічному позові поданому 14 листопада 2017року ОСОБА_2 вимагала поділити земельні ділянки із кадастровими номерами :02:300:0009, :02:300:0008 та :02:300:0013 по АДРЕСА_1 шляхом переуступки нею ОСОБА_1 земельної ділянки площею 22,7кв.м. згідно наданої нею схеми - 1 та схеми - 2 і переуступки з боку ОСОБА_1 на її користь земельної ділянки площею 22,7кв.м., згідно схеми 2; також висловила вимоги про визнання за нею права власності на споруди під номерами 7, 8, 10, 13 та мостіння І площею 28,8 кв.м., та за ОСОБА_1 - права власності на споруди під номерами 1 та 4 і мостіння І площею 33,2кв.м., згідно схеми 1.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2023року позов ОСОБА_1 задоволено частково, суд виділив йому у власність житловий будинок під літ. «В-2» та сарай-літню кухню під літ.«Г» по АДРЕСА_1 та стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 26 617,00грн грошової компенсації за відступ від ідеальної частки у праві спільної власності. В решті вимог ОСОБА_1 суд відмовив. Також суд відмовив в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково, суд виходив з того, що позивач підтвердив, що йому належить право власності на частку у будинку та господарських будівлях по АДРЕСА_1 та висновком експертизи підтверджено можливість виділу в натрі належної позивачу частки. За таких умов суд вважав, що поділ може бути здійснено згідно визначеного експертом єдино можливого варіанту поділу, врахувавши що виділені позивачу будинок та господарська будівля розміщені на земельній ділянці належній останньому на праві власності. Та суд виходив з того, що запропонований варіант, за виключенням сараю-літньої кухні, відповідає встановленому між співвласниками порядку користування будівлями. Правову передумову для такого поділу суд вбачав у тім, що такий поділ буде відповідає принципу єдності земельної ділянки та розміщених на ній будівель.

Водночас при поділі за варіантом, запропонованим експертами передбачена компенсація, яку має отримати інший співвласник 29/100 частин - ОСОБА_2 , розмір якої становить 26 617,00грн.

Відмовляючи у задоволенні решти вимог щодо розподілу земельних ділянок суд вважав, що земельні ділянки з кадастровими номерами :02:300:0009 та :02:300:0008 вже є окремими об`єктами цивільних прав та перебувають у особистій приватній власності сторін та земельну ділянку із кадастровим номером :02:300:0013, яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності неможливо поділити в натурі.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 вимагала скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог щодо виділення у власність ОСОБА_1 сараю-літньої кухні під літ. «Г» по АДРЕСА_1 , та просила відмовити в задоволенні таких вимог; а також не погодилась з рішенням в частині відмови у визнані права власності за нею на споруди та мостіння, і вимагала задовольнити її зустрічні позовні вимоги повністю.

В обґрунтування скарги заявник посилалася на практику Європейського суду з прав людини і Верховного Суду та стверджувала, що поза увагою суду залишилась та обставина, що припинення права особи на частку в спільному майні може мати місце за умови внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду і тільки якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.

Про порушення прав позивача, згідно апеляційної скарги, свідчить також та обставина, що судом не враховано наявності існуючого порядку користування сараєм літньою кухнею під літ. «Г» та заявниця вважала, що не може бути вирішальною умовою при поділі майна лише саме по собі право власності позивача на земельну ділянку.

Також ОСОБА_2 вважала, що в ході розгляду підтверджена можливість визнання за нею права власності на споруди під номерами 7, 8, 10, 13 та мостіння І площею 28,8кв.м.

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_2 та її представника, за відсутності позивача, явка якого є необов`язковою, повідомленого про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

06 липня 1992року начальником Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за наслідками обстеження домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 у зв`язку із будівництвом будинку В-2 ОСОБА_1 , змінені долі співвласників та було визначено, що в користуванні ОСОБА_1 знаходився житловий будинок В-2, балкон, площадка, сараю Г, вбиральні З, огорожі № 1,3,4,7,8 та мостіння І; в користуванні ОСОБА_5 знаходився будинок Б-1, прибудова, сіни, веранда, погріб, сараю Г, вбиральні З, огорожі № 1,3,4,7,8 та мостіння І; в користуванні співвласниці ОСОБА_4 знаходився будинок А-1, прибудова, сіни, веранда, ганок, три сараї Е, е та е1, вбиральня Ж та огорожі № 2,5,6,10,11 /том І а.с.65-66/.

Рішенням Виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів від 18 червня 1993року № 581 за ОСОБА_1 узаконено житловий будинок під літ. «В-2» та сарай під літ. «Г» переобладнаний у сарай літню-кухню по АДРЕСА_1 /том І а.с.64/.

Згідно Договору купівлі-продажу від 22 грудня 1970року ОСОБА_4 придбала 2/5 частини домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , яке складалося із жилого будинку А-1 та жилого будинку Б-1 /том ІІ а.с.40-41/.

Іншим Рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради № 52 від 27 січня 2012року внесені зміни у п.3 рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради від 18 червня 1993року № 581. Згідно нової редакції цього пункту затверджено акт ідеальних часток співвласників: за ОСОБА_1 45/100часток домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 ; за ОСОБА_5 29/100часток; та за ОСОБА_4 26/100часток /том І а.с.69/.

ОСОБА_1 є власником 45/100 часток домоволодіння розташованого по АДРЕСА_1 , яке складається із трьох будинків: «А-1», «Б-1» та «В-2»; господарських будівель: сараю літньої кухні «Г» і сараїв К та Е; та споруд: погрібу, вбиралень, навісу, спору № 1-14 та мостіння І /копія свідоцтва про право власності том І а.с.10, та технічні паспорти а.с.11-15,16-23/

ОСОБА_2 є власником 29/100 часток домоволодіння розташованого по АДРЕСА_1 , яке складається із трьох будинків: «А-1», «Б-1» та «В-2»; господарських будівель: сараю літньої кухні «Г» і сараїв К та Е; та споруд: погрібу, вбиралень, навісу, спору № 1-14 та мостіння І /копія відповіді КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» том І а.с.63, копія технічного паспорту а.с.69-52, копія витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно том ІІ а.с.15 та копія Договору дарування від 25 листопада 2004року том ІІ а.с.18, 19/.

Єдиним спадкоємцем 26/100часток в домоволодінні належної ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 стала її єдина спадкоємиця ОСОБА_3 /том ІІІ а.с.34-40/.

Матеріали справи містять План розділу земельної ділянки погоджений трьома співвласниками, за яким ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відведена частка 52% площею 470кв.м, яка підлягала приватизації та ОСОБА_4 частка 48% площею 410кв.м, яка підлягала приватизації /том І а.с.76/.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю № 078159 від 24 листопада 2000року ОСОБА_1 належить земельна ділянка з кадастровим номером :02:300:0009, площею 0,0200га /том І а.с.24-25, 27/; відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку № 555769 від 16 лютого 2007року ОСОБА_1 належить частка земельної ділянки із кадастровим номером :02:300:0013, площею 0,0062га по АДРЕСА_1 на праві спільної власності із ОСОБА_2 /том І а.с.26, 28/.

ОСОБА_5 згідно Державного акту на право приватної власності на землю № 078158 від 24 листопада 2000року належала земельна ділянка з кадастровим номером :02:300:0008, площею 0,0186га /том ІІ а.с.9 та том І а.с.27/.

ОСОБА_2 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку № 555770 від 16 лютого 2007року належить частка земельної ділянки із кадастровим номером :02:300:0013, площею 0,0062га по АДРЕСА_1 на праві спільної власності із ОСОБА_1 /том І а.с.62/.

У висновку судової будівельно-технічної експертизи №3203/3204/3205/3206-18 від 12 листопада 2019року експерт запропонував можливий варіант розподілу за яким слід виділити ОСОБА_1 частку в натурі зі спільної часткової власності в домоволодінні розташованому по АДРЕСА_1 , а саме будинок літ В-2 (знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_1 ), сарай-літню кухню літ Г (знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) та земельну ділянку на якій вони розташовані, площею 0,0200га кадастровий номер :02:300:0009, але із відступом від ідеальної частки, без чого поділ неможливий, із зміною часток після розподілу в ОСОБА_1 на 51/100 та в ОСОБА_2 на 23/100 із грошовою компенсацією останній вартості частки в розмірі 26 617,00грн.

Також експертом вказано на неможливість виділу частки земельної ділянки площею 0,062га кадастровий номер :02:300:0013 з дотримання вимог щодо обладнання проходу для обслуговування будівель і споруд, окремого в`їзду до вбудованого гаражу та з дотриманням протипожежних норм за таких самих обставин неможливо розділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельних ділянок із кадастровими номерами :02:300:0009 та :02:300:0008.

Та згідно висновків експерта частина домоволодіння, яка перебуває у фактичному володінні ОСОБА_4 є відокремленою /том ІІ а.с.70-134/.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд керувався тим, що експертом запропонований єдиний можливий варіант розподілу та таким розподілом забезпечено справедливий баланс між усіма відповідними конкуруючими приватними інтересами і саме такий поділ буде відповідати принципу єдності земельної ділянки та розміщених на ній будівель.

Водночас відмовляючи в позові суд першої інстанції зробив висновок про те, що в ході розгляду справи не підтверджено обставин, які би давали можливість для поділу земельних ділянок та визнання за відповідачем ОСОБА_2 права власності на споруди під номерами 7, 8, 10, 13 і мостіння площею 28,8 кв.м. по АДРЕСА_1 .

В апеляційному порядку сторони не заперечували встановлених судом обставин з приводу частки кожного із співвласників у спільному майні, також не було спору щодо розміру земельних ділянок та права власності сторін на них, та ці обставини не можуть бути предметом перевірки в суді апеляційної інстанції.

Перевіряючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що висновки суду, викладені у рішенні відповідають обставинам справи.

Так, при розгляді справи суд першої інстанції з`ясував, що підставою позову було урегулювання відносин між співвласниками щодо нерухомого майна та земельних ділянок. Порушення своїх прав ОСОБА_1 пов`язував із неможливістю реалізувати всі правомочності власника нерухомого майна. Наявність свого права ОСОБА_2 пов`язувала із тим, що вона повинна мати доступ до всіх будівель та споруд відповідно до обставини щодо фактичного користування.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу.

Захист цього права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Та частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Та як врегульовано частинами першою-третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права кожному із співвласників домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 належить визначена частка у праві власності на це майно та сторони не дійшли згоди щодо порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Статтею 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За умови недосягнення спільної згоди між співвласниками про спосіб і умови поділу в натурі майна що є у спільній частковій власності, поділ (виділ) цього майна відбувався за рішенням суду.

Та відповідач ОСОБА_2 у даній справі заперечила висновки суду щодо виділення позивачеві сараю-літньої кухні під літ. «Г» по АДРЕСА_1 на частку якої вона також мала право і неправомірність такого поділу вбачала у тім що судом не дотримано умов чинного законодавства.

Частиною першою статті 367 ЦК України передбачено, що майно, яке є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

За конкретних обставин цієї справи доводи апеляційної скарги відповідачки зводились до поділу сараю-літньої кухні під літ. «Г» по АДРЕСА_1 і земельної ділянки, та виділу їй в натурі певних споруд.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки та при вирішенні спору про поділ в натурі земельної ділянки і нерухомого майна що розміщене на ній, визначаючи варіанти такого поділу, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого відсутні підстави, він ухвалює рішення про застосування саме такого варіанту поділу. Якщо ж відсутній погоджений або встановлений порядок користування земельною ділянкою, то суд здійснює поділ в натурі земельної ділянки з дотриманням розміру часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

У частині четвертій статті 120 ЗК України вказано, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

З урахуванням положень наведених норм суд при поділі майна у цій справі обґрунтовано , надав цьому аспекту надважливе значення та врахував що для виділу в натурі частки із спільного майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка, яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка, яка залишається в іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Якщо таку вимогу висунуть усі співвласники або якщо учасників спільної власності тільки двоє, настає поділ майна, що знаходиться у спільній частковій власності.

Наявність підстав для виділення позивачу ОСОБА_1 сараю-літньої кухні під літ. «Г» суд пов`язував із тим, що мова йде про допоміжне приміщення і не стосується житлового будинку, щодо якого спір вирішено та висновки суду не оспорювались яке знаходиться на земельній ділянці належній позивачу на праві власності,- щодо приватизації якої ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 не заперечувала,- тобто за наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками.

Та вирішуючи спір, суд першої інстанції упевнився у тім що доступ до спірного сараю-літньої кухні під літ. «Г», який знаходиться на протилежній стороні від виділеного ОСОБА_2 будинку, можливий тільки використовуючи земельну ділянку належну позивачу.

Заразом суд врахував, що в ході розгляду справи неможливо поділити спірні земельні ділянки так щоб кожен із співвласників мав прохід для обслуговування своїх будівель і споруд забезпечивши тим самим вільне користування кожним зі співвласників належним йому житловим будинком. Та суд вважав що такий поділ майна і припинення права власності ОСОБА_2 на частку сараю-літньої кухні під літ. «Г» по АДРЕСА_1 не завдасть істотної шкоди її інтересам.

Та навпаки саме по собі залишення судом у володінні кожного із співвласників частки у неподільному майні, не буде ефективним для захисту відповідних прав та інтересів сторін спору.

Апеляційний суд виходить з того, що судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

У відповідності до положень частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Тож за змістом наведеної норми ОСОБА_2 мала довести належним чином обставини якими вона обґрунтовувала позов щодо можливості здійснення фактичного поділу за іншим запропонованим відповідачкою варіантом, або щодо вирішення цього спору в інший спосіб, однак жодного доказу щодо цього надано не було.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Отже, відповідачка ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не спростувала висновків суду першої інстанції та не надала доказів в підтвердження обставин, якими вона обґрунтовувала свої зустрічні вимоги.

Рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в апеляційній скарзі без встановлення відповідних фактів щодо наявності підстав для припинення права власності на частку у спільному майні та поділу майна у спосіб запропонований ОСОБА_2 .

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції вірно визначив характер спірних правовідносин та правильно застосував норми матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2023року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2024року.

Судді: