Справа № 456/4774/23
Провадження № 2/456/200/2024
РІШЕННЯ

іменем України

/заочне/

10 квітня 2024 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Марущак У.Т.,

з участю представника позивача адвоката Пилипенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат,

встановив:

Підстава позову (позиція позивача): Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект»: суму 3% річних в розмірі 115 533,75 грн.; суму нарахованих інфляційних втрат в розмірі 381 229,68 грн; суму сплаченого судового збору в розмірі: 7451,45 грн. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 18 грудня 2006 року укладено кредитний договір № 0, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит, а ОСОБА_1 , як позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, які визначені у цьому договорі. Крім цього, 04 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №0. Відповідач в порушення умов кредитних договорів не здійснював погашення кредиту та нарахованих відсотків, а тому станом на 19.09.2011 виникла заборгованість на загальну суму 786 163,79 грн, а саме: за кредитним договором №0 в сумі 588 205,81 грн., з яких: 548 435,66 грн. сума заборгованості за кредитом, 35 088,20 грн. сума заборгованості по відсотках, 4 182, 05 грн. пеня за несвоєчасне виконання умов кредитного договору та 500,00 грн. штраф за неналежне виконання умов кредитного договору та за кредитним договором №0 в сумі 197 957,98 грн., з яких: 180 683 грн. сума заборгованості за кредитом, 15 643,93 грн. сума заборгованості по відсотках, 130,22 грн. пеня за несвоєчасне виконання умов кредитного договору та 500,00 грн. штраф за неналежне виконання умов кредитного договору. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.03.2012 у справі №2-2137/11 з відповідача на користь ПАТ «Укрсиббанк» стягнуто 786 163,79 грн. заборгованості за кредитними договорами. 23.07.2013 на підставі вищевказаного рішення було видано виконавчі листи. 11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №4, згідно з яким право вимоги кредитної заборгованості ПАТ «Укрсиббанк» за кредитними договорами № 0 від 18.12.2006 та №0 від 04.08.2008 відступлене ТОВ «Кей Колект». Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.11.2023 у справі №456/5402/13-ц, замінено сторону виконавчого провадження з виконання виконавчих листів № 2-2137/2011, виданих 23 липня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Уксиббанк» 786 163,79 коп. заборгованості за кредитними договорами. На сьогоднішній день відповідачем рішення Стрийського міськрайонного суду від 13.03.2012 по справі №2-2137/11 не виконано. Оскільки рішення суду є обов`язковим, а відповідач порушив грошове зобов`язання, кошти за рішенням суду не сплачує, тому позивач вважає, що у нього виникло право нарахувати штрафні санкції відповідно до статті 625 ЦК України. У зв`язку із вищенаведеним, загальна сума 3% річних, інфляційних втрат, понесених ТОВ «Кей-Колект» унаслідок прострочення відповідачем сплати заборгованості за кредитними договорами, визначеної рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.03.2012 по справі №2-2137/11: згідно з розрахунком суми 3% річних, за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, за прострочення сплати заборгованості, сума 3% річних становить 115 533,75 грн; згідно з розрахунком суми інфляційних втрат, за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, понесених внаслідок прострочення заборгованості, сума інфляційних втрат становить 381 229,68 грн.

Представник позивача адвокат Пилипенко С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити, не заперечив щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча неодноразово належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно довідки Укрпошти, повернулися на адресу суду 29.11.2023, 29.12.2023, 02.01.2024, 26.03.2024 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та 08.02.2024, 21.02.2024, 03.04.2024 з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Крім того, про призначення судових засідань на 30.11.2023, 19.12.2023, 01.02.2024, 13.03.2024 відповідача повідомлялось шляхом здійснення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик відповідача в судові засідання на підставі ст. 128 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою судді від 22.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.01.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Відповідно до кредитного договору №0 від 18.12.2006, такий укладено між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 87 440,00 швейцарських франків в порядку та на умовах визначених у даному договорі, вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 362 223,00 грн. за курсом Національного банку України /а.с.8-13/.

29 січня 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 18.12.2006, яка є невід`ємною частиною цього договору /а.с.17/.

Відповідно до договору про надання споживчого кредиту № від 04.08.2008, який укладено між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 28 000,00 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в поряду і на умовах визначених у даному договорі, вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 135 662,80 грн. за курсом Національного банку України /а.с.18-24/.

Відповідно до договору факторингу №4 від 11.06.2012, укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей Колект», ПАТ «Укрсиббанк» зобов`язується передати у власність ТОВ «Кей Колект», а ТОВ «Кей Колект» - прийняти право вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Укрсиббанк» за плату та на умовах, визначених цим договором /а.с.25-26/.

Відповідно до копії рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.03.2012 у справі №2-2137/11, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 786 163,79 грн. заборгованість за кредитними договорами, з врахуванням рішення Стрийського місьрайоннго суду Львівської області від 26.12.2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 200 634,48 грн. заборгованості за кредитним договором /а.с.30-33/.

Відповідно до копії ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.11.2013 замінено сторону виконавчого провадження з виконання виконавчих листів №2-2137/11, виданих 23 липня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 786 163,79 грн. заборгованості за кредитними договорами, з врахуванням рішення Стрийського місьрайонного суду Львівської області від 26.12.2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 200 634,48 грн. заборгованості за кредитним договором та судових витрат на правонаступника ТОВ «Кей Колект» /а.с.134-35/.

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 в справі №646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зроблено висновок, що «за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20.01.2016 у справі № 6-2759цс15, про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.03.2016 у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У рішенні суду визнано грошові зобов`язання держави, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

Судом встановлено, що 18.12.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0, згідно з яким банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 87 400,00 швейцарським франків, терміном до 18 грудня 2017 року включно під 8,49 % річних та 04.08.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №0, згідно з яким банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 28 000,00 доларів США, терміном до 04 серпня 2015 року включно під 14 % річних.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 березня 2012 року у справі №2-2137/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитними договорами в сумі 786 163,79 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом також встановлено, що ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 листопада 2013 року у справі №456/5402/13-ц замінено сторону виконавчого провадження з виконання виконавчих листів №2-2137/11, виданих 23 липня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 786 163,79 грн. заборгованості за кредитними договорами на правонаступника ТОВ «Кей Колект».

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з постановою ВерховногоСуду від 16.05.2018 (справа№ 686/21962/ 15-ц) устатті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення; приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15, за період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст. 625 ЦК України має право стягнути з боржника 3% річних та інфляційні витрати.

Як убачається з розрахунку суми 3% річних за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, загальний розмір суми 3% річних становить 115 533,75 грн.

Згідно з розрахунком суми інфляційних витрат за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, загальний розмір суми інфляційних витрат складає 381 229,68 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд вважає його вірним та таким, що підлягає врахуванню судом з огляду на таке.

Так, загальна позовна давність тривалістю у три роки встановлюється саме ст. 257 ЦК України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Отже, вказаною нормою права встановлено, що строки, визначені цим пунктом Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на час дії карантину продовжуються автоматично.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Проте, відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Аналіз положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та статей 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України свідчить про те, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, позов ТОВ «Кей-Колект» підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» слід стягнути 3% річних у розмірі 115 533,75 грн. та інфляційні втрати у розмірі 381 229,68 грн.

Судові витрати.

Згідно зі ст.141 ЦПК України при задоволенні позовних вимог з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

У зв`язку з наведеним, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 7 451,45 грн., який підтверджено платіжною інструкцією №980 від 06.09.2023.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» /, місцезнаходження: 01103, м. Київ, вул. Менделєєва, 12, оф. 94/1/ 3% річних за прострочення суми боргу в розмірі 115 533,75 /сто п`ятнадцять тисяч п`ятсот тридцять три/ грн. 75 коп. та суму інфляційних втрат в розмірі 381 229 /триста вісімдесят одна тисяча двісті двадцять дев`ять/ грн. 68 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» /, місцезнаходження: 01103, м. Київ, вул. Менделєєва, 12, оф. 94/1/ судовий збір в розмірі 7 451 /сім тисяч чотириста п`ятдесят одна/ грн. 45 коп.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», , місцезнаходження: 01103, м. Київ, вул. Менделєєва, 12, оф. 94/1;

Представник позивача: адвокат Пилипенко Сергій Валентинович, РНОКПП НОМЕР_2 , місцезнаходження: 40000, м. Суми, вул. Перекопська, 12/27;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення

виготовлено 22 квітня 2024 року.

Головуючий суддя В.Л.Бучківська