Справа № 163/1986/23
Провадження № 2/163/18/24
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Павлуся О.С.

з участю секретаря Семенюк К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві представник позивача ОСОБА_1 адвокат Климович Т.Д. просить ухвалити рішення про визнання позивача власником:

- 1/2 частки тваринницького приміщення господарського двору площею 936,2 м2, розташованого по АДРЕСА_1 , та 1/2 частки зерноскладу господарського двору площею 278,6 м2, розташованого по АДРЕСА_1 , - в порядку спільної сумісної власності подружжя;

- 1/12 частки тваринницького приміщення господарського двору площею 936,2 м2, розташованого по АДРЕСА_1 , та 1/12 частки зерноскладу господарського двору площею 278,6 м2, розташованого по АДРЕСА_1 , - в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_3 .

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтувала тим, що вищевказані об`єкти нерухомості набуті позивачем ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_3 у період перебування їх у шлюбі, тому згідно зі ст.60 СК України ці об`єкти нерухомості належать їм на праві спільної сумісної власності. У зв`язку із цим частка позивача у зазначеному майні становить 1/2, аналогічна частка входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 . Як спадкоємець за законом першої черги згідно із ст.1261 ЦК України позивач звернулась до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину і свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. Однак нотаріус відмовив позивачу у видачі цих свідоцтв через відсутність правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно та повідомив про наявність спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 . У зв`язку із цим позивач має право на обов`язкову частку у спадщині згідно із ст.1241 ЦК України. Враховуючи, що спадкоємцями за законом першої черги є також діти спадкодавця ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , розмір обов`язкової частки позивача у спадковому майні складатиме 1/6 частки. У позасудовому порядку оформити спадщину позивач не може з огляду на відмову нотаріуса у видачі свідоцтв, у зв`язку із чим за захистом своїх прав звернулась до суду із цим позовом.

Відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву. У ньому вказала на невідповідність викладених у позові фактичних обставин дійсності. Зокрема, позивач зазначає про набуття у власність спірного майна у період проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 у шлюбі, хоча фактично останній з весни 1993 року проживав разом із нею, а не з позивачем, та з 02 липня 1997 року зареєструвався на постійне місце проживання у її будинку як член її сім`ї. Починаючи з лютого 2018 року ОСОБА_3 тяжко хворів, усі витрати на його лікування понесла вона особисто, як і витрати на його поховання та встановлення надмогильного пам`ятника. Позивач та її діти жодної участі у таких витратах не приймали. Позивач у встановленому законом порядку з письмовою заявою з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину не зверталась, її усне звернення та відповідь приватного нотаріуса є доказом того, що позивач свідомо не надала нотаріусу правовстановлюючих документів на спадкове майно, при тому як до позову такі документи додала у повному обсязі.

Сторони та їх представники в судове засідання не з`явились.

Представник позивача в канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її та відповідача відсутності, просила врахувати викладені у відзиві на позовну заяву аргументи та додані письмові докази.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_1 , згідно з яким шлюб вони зареєстрували 07 жовтня 1971 року.

У період шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народилося двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв серії НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 .

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 вересня 2023 року № 345293965 та за № 345294256 стверджено, що 17 липня 2008 року та 18 липня 2008 року за ОСОБА_3 на праві приватної власності зареєстровані зерносклад господарського двору площею 278,6 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та тваринницьке приміщення господарського двору площею 936,2 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 , відповідно.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_4 .

За життя, 12 лютого 2019 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Любомльського районного нотаріального округу Волинської області Каганюком О.Ю., зареєстрований в реєстрі під № 230, яким усе своє майно заповів ОСОБА_2 .

Чинність цього заповіту стверджена інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 17 листопада 2020 року № 62500290.

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 на день відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Римачівського старостинського округу від 13 листопада 2020 року № 1036/5, та, як вбачається із наданої приватним нотаріусом Каганюком О.Ю. копії спадкової справи № 86/2020 до майна померлого ОСОБА_3 , 17 листопада 2020 року подала приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом.

Спадкоємець за законом першої черги дружина спадкодавця ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини звернулась до приватного нотаріуса Каганюка О.Ю. 02 грудня 2020 року.

06 травня 2022 року на усне звернення позивача ОСОБА_1 приватний нотаріус Каганюк О.Ю. надав відповідь за № 63/01-16 про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя через відсутність правовстановлюючих документів, які б могли підтвердити право власності та належність майна спадкодавцеві.

31 серпня 2023 року ОСОБА_1 через свого представника звернулась до суду із цим позовом.

27 вересня 2023 року приватний нотаріус Каганюк О.Ю. постановою № 236/02-31 відмовив ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, посилаючись на п.66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127.

Отже, на підставі наведених доказів судом встановлено, що спірне нерухоме майно (тваринницьке приміщення господарського двору та зерносклад господарського двору) набуте спадкодавцем ОСОБА_3 у власність у липні 2008 року, тобто в період перебування із позивачем ОСОБА_1 у законному шлюбі.

Обґрунтовуючи позов, сторона позивача вказала, що вищевказане нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до змісту відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 фактично заперечує режим спільної сумісної власності подружжя на спірне майно, вважаючи його особистою приватною власністю спадкодавця ОСОБА_3 , оскільки придбане останнім у період, коли із позивачем він уже досить тривалий час не проживав, а проживав із нею.

Норми Сімейного кодексу України визначають два режими права власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

У частині 1 статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У статті 60 СК України наведені підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Наведені відповідачем доводи та надані на їх підтвердження докази не спростовують презумпцію спільності права власності подружжя на спірне майно (тваринницьке приміщення господарського двору та зерносклад господарського двору), оскільки сам факт реєстрації одного із подружжя за іншою адресою не спроможний спростувати презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набутого в період шлюбу.

Обставини стосовно стану здоров`я спадкодавця ОСОБА_3 мали місце у період з 2018 по 2020 року, тобто через досить тривалий час після придбання спірного майна, тому у спірному питанні жодного правового значення не мають, через що судом відхиляються.

Крім цього, суд звертає увагу на ту обставин, що сам спадкодавець ОСОБА_3 за життя не оспорював режиму права спільної сумісної власності подружжя на спірне майно.

Отже, встановлені по справі фактичні обставини свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що спірне нерухома майно: тваринницьке приміщення господарського двору площею 936,2 м2 по АДРЕСА_1 та зерносклад господарського двору площею 278,6 м22 по АДРЕСА_1 є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя позивача ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_3 , у зв`язку із чим кожному із них належить по 1/2 частини цього майна.

Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1 ст.1235 ЦК України).

У частині 1 статті 1241 ЦК України визначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

У цій справі встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом усього майна, належного спадкодавцю ОСОБА_3 на день відкриття спадщини. Спадщину прийняла відповідно до положень ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за ч.1 ст.1241 ЦК України як непрацездатна вдова в силу свого віку на підставі ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки на день відкриття спадщини досягла 66 років. Спадщину прийняла відповідно до положень ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України.

Отже, у спадковому майні після смерті ОСОБА_3 , позивач має обов`язкову частку згідно із ст.1241 ЦК України.

Як встановлено вище, до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 входить 1/2 частки тваринницького приміщення господарського двору та зерносклад господарського двору.

Враховуючи, що спадкоємцями першої черги за законом є позивач та два сини спадкодавця, частка позивача у спадковому майні відповідно до ст.1241 ЦК України становитиме 1/6 (1/3 : 2).

З огляду на належність спадкодавцю 1/2 частки тваринницького приміщення господарського двору та зерносклад господарського двору, частка позивача у цьому майні в порядку спадкування становитиме 1/12 (1/6 : 2).

Таким чином, по справі доведено наявність у позивача підстав для оформлення права власності на нерухоме майно згідно заявлених позовних вимог:

- 1/2 частки тваринницького приміщення господарського двору та 1/2 частки зерноскладу господарського двору - в порядку спільної сумісної власності подружжя;

- 1/12 частки тваринницького приміщення господарського двору та 1/12 частки зерноскладу господарського двору - в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Частинами 3 та 4 статті 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Представник позивача при зверненні до суду у позовній заяві зазначила про неможливість оформлення права власності на спадкове нерухоме майно у досудовому порядку і на підтвердження цього надала лист приватного нотаріуса Каганюка О.Ю. від 06.05.2022 року № 63/01-16 як відповідь за результатами розгляду її усного звернення.

У цій відповіді нотаріус вказує на неможливість видачі свідоцтв про право на спадщину за законом та про право власності на частку в спільному майні подружжя через відсутність жодних правовстановлюючих документів, які б могли підтвердити право власності та належність майна спадкодавцеві.

Проте, із досліджених у справі доказів достовірно встановлено, що спірне майно, яким є тваринницьке приміщення господарського двору та зерносклад господарського двору, зареєстроване за спадкодавцем ОСОБА_3 на праві власності у встановленому законом порядку, що об`єктивно підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Після звернення до суду із цим позовом та враховуючи викладені відповідачем у відзиві доводи представник відповідача надала суду постанову приватного нотаріуса Каганюка О.Ю. від 27.09.2023 року № 236/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

У постанові нотаріус зазначає про неможливість оформлення спадкових прав у зв`язку із втратою оригіналів правовстановлюючих документів спадкодавця на спірне майно. Разом із цим, посилаючись на положення нормативно-правових актів, нотаріус вказав, що з метою внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності на об`єкти нерухомості спадкодавця ОСОБА_3 , необхідно надати завірену відповідним органом копію архівного примірника зіпсованого чи втраченого документа на право власності, а також інформаційний документ, в якому міститься інформація про об`єкт нерухомості, зокрема місцезнаходження об`єкта нерухомого майна (адреса), склад, технічні характеристики, плат та опис об`єкта, ім`я/найменування власника. Після надання цих документів видача свідоцтва про право на спадщину буле вчинена нотаріусом на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього та внесення відомостей про об`єкт нерухомості.

До позовної заяви представником позивача приєднано ксерокопії технічної документації та правовстановлюючих документів з матеріалів інвентаризаційних справ на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться вулиці Миру 1в та АДРЕСА_1 .

Зазначені документи надані комунальним підприємством «Волиньпроект» 26 квітня 2023 року за вих.№1881/01-04 на запит представника позивача ОСОБА_1 адвоката Климович Т.Д.

Із цих документів вбачається, що вони належним чином завірені КП «Волиньпроект» та у собі містять усю необхідну інформацію про об`єкти нерухомості, про необхідність подання якої зазначав приватний нотаріус у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.09.2023 року № 236/02-31. Зокрема, ці документи містять у собі:

- копії свідоцтва про право на нерухоме майно серії НОМЕР_5 , витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії НОМЕР_6 , технічного паспорта, які видані на ім`я спадкодавця ОСОБА_3 на тваринницьке приміщення господарського двору площею 936,2 м2, що по АДРЕСА_1 ;

- копії свідоцтва про право на нерухоме майно серії НОМЕР_7 , витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССК № 737107, технічного паспорта, які видані на ім`я спадкодавця ОСОБА_3 на зерносклад господарського двору площею 278,6 м2, що по АДРЕСА_1 .

Матеріали справи свідчать, що зазначені документи приватному нотаріусу Каганюку О.Ю. позивачем не подавались.

Так, перший лист-відмова приватним нотаріусом надано 06 травня 2022 року, тобто до отримання цих документів стороною позивача, що могло бути не раніше 26 квітня 2023 року.

Цей позов поданий до суду 31 серпня 2023 року і до нього приєднано оригінал відповіді комунального підприємства «Волиньпроект» від 26.04.2023 №1881/01-04 з відповідними належним чином завіреними копіями технічної документації та правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомості.

У витребуваній судом копії спадкової справи № 86/2020 зазначені документи відсутні.

Винесена приватним нотаріусом Каганюком О.Ю. постанова від 27 вересня 2023 року № 236/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії приймалась без урахуванням наданих КП «Волиньпроект» документів, оскільки на цю дату зазначені документи містились у даній справі і позивачем чи їх представником у суду не запитувались.

Отже, неподання стороною позивача приватному нотаріусу копій завірених належним суб`єктом технічної документації та правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомості з урахуванням реєстрації цього майна у встановленому порядку, про що у відповідному Державному реєстрі міститься необхідна інформація, свідчить про передчасність звернення позивача до суду із цим позовом, оскільки за таких обставин та з огляду на зміст постанови приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 вересня 2023 року не доводить неможливості реалізації позивачем свого права на нерухоме майно у позасудовому порядку.

Також суд звертає увагу, що за своєю правовою природою та відповідно до норм чинного законодавства повноваження нотаріуса є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу. Прийняте нотаріусом рішення у формі постанови або свідоцтва про право на спадщину може бути оскаржене або оспорене у встановленому законом порядку.

У частині 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини, у тому числі, неподання позивачем приватному нотаріусу наявних у неї документів, які є необхідними для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, суд дійшов висновку про недоведеність неможливості реалізації позивачем її спадкових прав та права на частку у майні подружжя у позасудовому порядку.

Тобто позивач не довела відсутності умов, необхідних для одержання вищевказаних свідоцтв в нотаріальному порядку.

Таким чином, з наведених підстав і мотивів у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

У зв`язку із таким рішенням, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину нерухомого майна, що знаходиться по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Інформація про сторін:

позивач ОСОБА_1 ; місце проживання - АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_8 ;

відповідач ОСОБА_2 ; місце проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_9 .

Головуючий : суддя О.С.Павлусь