Справа № 473/6702/23
РІШЕННЯ

іменем України

"02" травня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судових засідань Багрін І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» про зняття арешту з майна

ВСТАНОВИВ

в грудні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про зняття арешту з майна.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11 лютого 1992 року.

Позивачка, як спадкоємиця за законом, прийнявши спадщину, звернулася до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Плющ С.В. з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті чоловіка.

Проте нотаріус відмовив позивачці в посвідченні спадкових прав щодо нерухомого майна з тієї підстави, що постановою державного виконавця від 13 травня 2013 року в межах виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів накладено арешт на майно спадкодавця.

Враховуючи вказані обставини, виходячи з того, що позивачка, прийнявши спадщину в передбаченому законом порядку, позбавлена можливості її оформити, ОСОБА_1 просила зняти арешт з нерухомого майна, накладений постановою державного виконавця від 13 травня 2013 року.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 грудня 2023 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 29 лютого 2024 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено ТОВ «ФК «Профіт Капітал».

Ухвалою суду від 20 березня 2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала.

Представниця відповідача АТ «Райффайзен Банк» Лозіна О.Ю. у судове засідання не з`явилася, проте надіслала на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача ТОВ «ФК «Профіт Капітал» у судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи без самостійних вимог у судове засідання не з`явився, надіслала заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить нерухоме майно. Позивачка, як спадкоємиця за законом, прийнявши спадщину, звернулася до приватного нотаріуса Вознесенської районного нотаріального округу Плющ С.В. з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті чоловіка. Проте нотаріус відмовив позивачці в посвідченні спадкових прав щодо нерухомого майна з тієї підстави, що постановою державного виконавця від 13 травня 2013 року, номер запису про обтяження: 960733 (спеціальний розділ), накладений арешт на нерухоме майно боржника (зведене виконавче провадження № 37879112 від 28 лютого 2013 року). Арешт станом на дату оформлення спадщини не знятий.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження) заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на майно боржника; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на час накладення арешту) визначено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Отже, державний виконавець з метою забезпечення реального виконання судового рішення має право накладати арешт на майно боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Миколаївського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області перебувало зведене виконавче провадження № 37879112 (об`єднує кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк», яке є правонаступником ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», в тому числі щодо виконання рішення Вознесенського міськрайнного суду Миколаївської області від 17 червня 2009 року (стягнення боргу)), в межах якого державним виконавцем 13 травня 2013 року було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Виконавчі провадження були закінчені 25 червня 2013 року на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на час закінчення виконавчих проваджень), в зв`язку з направленням виконавчих документів за належністю до ВДВС Вознесенського МРУЮ за місцем проживання боржника. Відомостей щодо надходження матеріалів виконавчих проваджень до органу державної виконавчої служби, до якого були вони передані, прийняття виконавчих проваджень до провадження, матеріали справи не містять.

В подальшому, ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2020 року у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Вознесенського міськрайнного суду Миколаївської області від 17 червня 2009 року (справа № 2-1069/2009) замінено первісного стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником - ТОВ «ФК «Профіт Капітал».

Згідно ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 лютого 2023 року в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Профіт Капітал» про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа по вищевказаній справі відмовлено.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У всіх інших випадках (крім підстав для зняття арешту державним виконавцем) арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», оскільки згідно зі статтею 126 ЦПК позивач вправі об`єднати в одній позовній заяві кілька однорідних позовних вимог, пов`язаних між собою, в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна.

При цьому, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст.1218, ч.3 ст.1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Таким чином, прийнявши спадщину у визначеному порядку як спадкоємиця за законом, позивачка набула право на спадщину, до складу якої входить належне спадкодавцю нерухоме майно. Стягувач з вимогами до спадкоємиці не звертався.

З огляду на викладене, враховуючи правові підстави позову, а також те, що предметом позову є зняття арешту з майна боржника, який помер, накладеного в межах виконавчого провадження під час виконання судового рішення, взявши до уваги те, що позов про зняття арешту з майна поданий не учасником виконавчого провадження, а спадкоємицею, яка позбавлена можливості оформити право власності у порядку спадкування за законом, що вказує про порушення її прав та необхідність їх захисту, позов ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» підлягає задоволенню.

При цьому, в справах за позовами про звільнення з-під арешту майна відповідачем є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Вказаний позов пред`явлений до неналежного відповідача АТ «Райффайзен Банк», тому суд відмовляє в позові до такого відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» про зняття арешту з майна, задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна, номер запису про обтяження: 960733 (спеціальний розділ), зареєстровано: 17 травня 2013 року, державний реєстратор: Чорна Юлія Володимирівна, Миколаївське міське управління юстиції, Миколаївська область, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №37879112, видана 13 травня 2013 року, видавник: відділ державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції, вид обтяження: арешт нерухомого майна, заборона відчуження, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_2 .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про зняття арешту з майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.В. Лузан