Справа №538/44/24
Провадження по справі №2/538/158/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Зуб Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Криворучко В.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Жук Тетяна Павлівна, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обгрунтування якого зазначила, що 21.11.1979 року між нею та ОСОБА_4 було укладено шлюб. У шлюбі ними був побудований житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на домоволодіння в КП «Лубенське МБТІ» не зареєстроване. У відповідності до Звіту про незалежну оцінку об`єкту нерухомого майна- житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за вищевказаною адресою, ринкова вартість об`єкту оцінки становить 369136 гривень (без ПДВ). Чоловік позивачки- ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Таким чином, позивач має право на спадкування 1/2 частки в спільному майні подружжя після смерті чоловіка. Крім того, відповідно до частини 1 статті 1241 ЦК України, непрацездатна вдова спадкує незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Оскільки з 2012 року ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, тому має право на спадкування 1/4 частки (обов`язкова частка) на майно після смерті чоловіка, спадкодавця ОСОБА_4 . Після смерті чоловіка, у встановлений законом 6-ти місячний термін ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 . Також до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_3 про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 . Заповіт посвідчений нотаріусом Першої Лохвицької нотаріальної контори 14.03.2003 року за реєстром № 348. Зазначеним заповітом спадкодавець ОСОБА_4 заповів належний йому будинок ОСОБА_3 02.04.2021 року за № 83/2021 приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Жук Т.П., заведено спадкову справу на спадкове майно ОСОБА_4 . Нотаріусом було встановлено, що на будинок за адресою: АДРЕСА_1 відсутні правовстановлюючі документи. Враховуючи те що спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 не з`явився до нотаріуса та не надав належних документів, зокрема оригіналу заповіту, в зв`язку з чим не можливо з`ясувати частки спадкоємців у спадковому майні, нотаріусом останньому та відмовлено у видачі відповідного свідоцтва. Також ОСОБА_1 постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.11.2023 року за вих. № 458/02-31 відмовлено у видачі Свідоцтва про спадщину за законом.

Просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_4 в спільному майні подружжя на 1/2 частку житлового будинку, а також обов`язкову частку на підставі статті 1241 Цивільного кодексу України 1/4 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути ОСОБА_3 витрати по оплаті судового збору у розмірі.

Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 24.01.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 29).

Ухвалою суду від 14.02.2024 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 40).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник- адвокат Тимохіна Л.С. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з викладених підстав.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не з`являвся, про час, місце і дату слухання справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов не надав. Причини неявки суду невідомі.

Третя особа- приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Жук Т.П. надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

За таких обставин, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України.

Вислухавши доводи сторони позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно до частини 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Виходячи з положень ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Пленумом Верховного Суду України у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 21.11.1979 року (а.с. 8). ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 11.12.2020 року (а.с. 9). Після смерті останнього відкрилася спадщина, до складу якої також входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлому, що підтверджується Актом приймання індивідуального домогосподарства від 04.12.1980 року (а.с. 12-13). Проте, згідно інформаційної довідки ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім» за № 3693 від 08.05.2021 року, право власності на вищевказаний будинок у КП «Лубенське МБТІ» не зареєстроване (а.с. 14).

Згідно приписів статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України визначено об`єкти права спільної сумісної власності, а ст. 62 СК України передбачено виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові.

Відтак, згідно ст.ст. 60-62 СК України вбачається, що будинок в АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а тому позивач має право на 1/2 частку житлового будинку в спільному майні подружжя.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 1241 ЦК України, непрацездатна вдова спадкує незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2018 року є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 від 08.08.2018 року (а.с. 7).

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 має право обов`язкову частку на підставі статті 1241 Цивільного кодексу України, а саме на 1/4 частку житлового будинку.

Постановою державного нотаріуса Приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Жук Т.П. за вих. № 458/02-31 від 16.11.2023 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з допоміжними господарськими прибудовами (а.с. 24).

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Статтею 86 ЦК УРСР та той час було визначено, що право власності- це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року за № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону № 1952-IV права на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, таким як Інструкція Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29 липня 1959 року «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP» (втратила чинність на підставі наступної Інструкції).

Проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Зважаючи на той факт, що вимогами законодавства чинного на момент виникнення права власності, державна реєстрація не передбачалась ні як підстава переходу права власності, ні як формальна констатація перед третіми особами факту переходу права власності, до реєстрації права власності, що виникло в 1982 році, має застосовуватись законодавство про реєстрацію права власності чинне на момент такої реєстрації.

Наразі питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до п. 42 якої для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 p., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Отже, для визнання права власності в порядку спадкування слід встановити, що будинок (домоволодіння) не є самочинним будівництвом та може спадкуватись як об`єкт права власності на нерухоме майно.

Позивачем надано технічну документацію на вищевказаний будинок, з якої вбачається, що він був введений в експлуатацію у 1980 році, а погосподарські споруди- з 1976р. по 1980р. (а.с. 15-19).

Пунктом 9 частини 1 ст. 27 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 , обґрунтовані, знайшли підтвердження наданими суду письмовими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 2768,52 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 247, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Жук Тетяна Павлівна, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РОНКПП НОМЕР_3 , право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в спільному майні подружжя на 1/2 частку житлового будинку, а також обов`язкову частку на підставі статті 1241 Цивільного кодексу України 1/4 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який складається: із житлового будинку- «А-1» житловою площею 55,0 кв.м., загальною площею 92,0 кв.м.; сараю-«Б»; прибудови- «б1»; прибудови- «б»; огорожі- «№1».

Стягнути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП суду невідомий, на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , витрати по оплаті судового збору у розмірі 2768 (дві тисячі сімсот шістдесят вісім) грн. 52 коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 10.04.2024 року.

Суддя: Т.О. Зуб