Дата документу 05.03.2024 Справа № 333/5856/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/5856/22
Провадження №22-ц/807/169/24
Головуючий в 1-й інстанції Холод Р.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Дашковської А.В., Маловічко С.В.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2023 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 16 жовтня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Масловець Людмила Сергіївна, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Щербина Валерія Сергіївна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору купівлі-продажу нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.11.2022 року №1540 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її троюрідним братом, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 31.10.2019 року ОСОБА_2 , яка на той час проживала в будинку разом з ОСОБА_4 на умовах догляду за ним, повідомила позивачу, що в день смерті спадкодавця останнім було складено заповіт. 19.11.2019 року позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербини Г.Ю. Остання перенаправила її заяву до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С., якою 04.11.2019 року було заведено спадкову справу №134/2019 за місцем відкриття спадщини. На думку позивача, заповіт на користь ОСОБА_5 є сфальсифікованим та вчиненим з метою заволодіння всім майном спадкодавця, тому вона звернулася до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом про визнання заповіту недійсним (справа №333/5339/22). Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 05.07.2022 року у справі №317/1029/20 встановлено факт, що ОСОБА_1 є кровним родичем п`ятого споріднення (троюрідною сестрою) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано недійсним заповіт від імені ОСОБА_4 від 30.10.2019 року, за змістом якого ОСОБА_4 заповів ОСОБА_6 все належне йому майно. Постановою Запорізького апеляційного суду від 02.11.2022 року рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 05.07.2022 року у справі №317/1029/20 в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту від 13.10.2019 року відмовлено. 24.11.2022 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.11.2022 року №1540 за оспорюваним заповітом на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У разі визнання заповіту недійсним зазначене свідоцтво необхідно визнати недійсним. З цих підстав, посилаючись на норми чинного законодавства, ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.11.2022 року №1540 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

19.12.2022 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.11.2022 року №1540 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнання недійсним договору купівлі-продажу зазначеної квартири від 13.12.2022 року №598. В обґрунтування уточненої позовної заяви позивач зазначила, що вона має намір заявити додаткову вимогу та змінити підставу позову, оскільки після подання позову ОСОБА_5 продала ОСОБА_3 предмет спору - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На думку позивача, отримане 14.11.2022 року ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом є недійсним, оскільки видано особі, яка не мала права на спадкування майна ОСОБА_4 , так як заповіт від 30.10.2019 року є нікчемним правочином.

РішеннямКомунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (адреса проживання: АДРЕСА_5 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Масловець Людмила Сергіївна (місце знаходження: АДРЕСА_6 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Щербина Валерія Сергіївна (місце знаходження: 69061, м. Запоріжжя, вул. Леоніда Жаботинського, буд. 12) про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору купівлі-продажу нерухомого майна - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 не міг самостійно прочитати та підписати заповіт. Текст заповіту складено особою, яка не мала на це права. Свідки складання заповіту вголос заповіт не зачитували. Вказані обставини свідчать про нікчемність заповіту і відповідно, недійсність свідоцтва про право на спадщину, що видано за таким заповітом. Визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним тягне за собою визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 в особі представника - адвоката Мульченко Є.В., відповідач ОСОБА_5 в особі представника адвоката Мартинишина П.В. зазначають, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 14.11.2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.07.2009 року №3-1966, був власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16.05.1994 року №3790, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 29.07.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за №3-1966, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.08.2009 року №23686628 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.11.2022 року №315119869.

30.10.2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 31.10.2019 року серії НОМЕР_3 , актовий запис №930, довідкою про причину смерті від 31.10.2019 року №134, та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 05.11.2019 року №9.

30.10.2019 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Щербиною Г.Ю., зареєстрований в реєстрі за №981, №982, яким все належне йому майно, де б воно не було, із чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідав ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не міг сам прочитати і підписати текст заповіту, згідно зі ст. 1253 ЦК України, приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Щербина Г.Ю. посвідчила у присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . У зв`язку з похилим віком та станом здоров`я ОСОБА_4 , він не зміг підписати заповіт власноручно, на його особисте прохання та в його присутності текст заповіту підписала ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З матеріалів спадкової справи №134/2019 вбачається, що 04.11.2019 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14.11.2022 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та заробітну платню.

14.11.2022 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. видано ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №1540, на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 05.07.2022 року у цивільній справі №317/1029/20, на яке посилаються позивач та її представник встановлено факт, що ОСОБА_1 є родичкою п`ятого ступеня споріднення (троюрідною сестрою) ОСОБА_11 та визнано недійсним заповіт від імені ОСОБА_4 від 30.10.2019 року, за змістом якого ОСОБА_4 заповів ОСОБА_6 все належне йому майно. Підставою для визнання заповіту недійсним стало встановлення судом невідповідність оскаржуваного заповіту дійсній волі заповідача ОСОБА_4 . Крім того, зазначеним вище рішенням встановлено, що при посвідченні заповіту також в повній мірі було дотримано правил, передбачених ст.1247 ЦК України (загальні вимоги до форми заповіту); ст. 1248 ЦК України (посвідчення заповіту нотаріусом); ч.ч. 1-4 ст. 1253 ЦК України (посвідчення заповіту при свідках). При цьому судом констатовано наявність при укладанні оскаржуваного заповіту порушення вимог ч. 5 ст. 1253 ЦК України, оскільки як встановлено в судовому засіданні з показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були свідками посвідчення заповіту, текст заповіту ними вголос не зачитувався. Це ж підтвердила й свідок ОСОБА_10 , яка також була присутня при посвідченні заповіту та поставила підпис за ОСОБА_4 відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 02.11.2022 року рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 05.07.2022 року у справі №317/1029/20 в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту від 13.10.2019 року відмовлено. Запорізький апеляційний суд у вказаній постанові погодився з висновком суду першої інстанції, що заповіт від 30.10.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербиною Г.Ю. за реєстровим номером №№981,982 було складено без порушення вимог щодо його форми та посвідчення, тобто посвідчено з дотриманням усіх норм та вимог згідно з діючим законодавством. Крім того встановив, що в заповіті від 30.10.2019 року свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтвердили, що заповіт було посвідчено в їх присутності, вони заповіт зачитали уголос та поставили свої підписи на ньому, також своїми підписами підтвердили, що цей заповіт складено зі слів заповідача. Свідок ОСОБА_10 своїм підписом на оскаржуваному заповіті підтвердила, що у зв`язку з похилим віком та за станом здоров`я на особисте прохання ОСОБА_4 та в його присутності вона підписала текст заповіту, після зачитання заповіту нотаріусом у голос. Таким чином, своїми підписами на оскаржуваному заповіті свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили зовнішній прояв внутрішньої волі ОСОБА_4 , який знаходить своє втілення в заповіті від 30.10.2019 року, яким він все належне йому майно на день смерті заповів ОСОБА_6 .

Відомості про скасування постанови Запорізького апеляційного суду від 30.10.2019 року відсутні.

13.12.2022 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щербиною В.С., зареєстрований в реєстрі за №598, на підставі п. 1 якого продавець продала та зобов`язалась передати у власність покупця, а покупець купив та зобов`язався прийняти у власність належну продавцю квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та сплатити за неї визначену за домовленістю сторін грошову суму.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 набув у власність зазначену вище квартиру.

В обґрунтування свого позову в частині визнання недійсним договору купівлі продажу квартири, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_12 в судовому засіданні зазначили, що договір купівлі продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 необхідно визнати недійсним у разі визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду не було встановлено підстав для визнання заповіту нікчемним, оскільки заповідач не був визнаний судом недієздатним або обмежено дієздатним; мав право на складання заповіту; заповіт має письмову форму, посвідчений нотаріусом. Запорізький апеляційний суд у своєму рішенні не встановив, що заповіт не відповідає волі ОСОБА_4 . Враховуючи, що станом на час розгляду справи заповіт від 30.10.2019 року, складений ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Щербиною Г.Ю., зареєстрований в реєстрі за №981, №982, на підставі якого було видано оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.11.2022 року, зареєстроване в реєстрі за №1540, є чинним, не визнаний судом нікчемним, а також те, що під час розгляду справи судом позивачем та її представником не доведено, що особа, якій видане вказане свідоцтво, не мала права на спадкування, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.11.2022 року №1540 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вимога про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним є похідною, тому вона також не підлягає задоволенню.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (частина перша статті 1301 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України підставою визнання свідоцтва недійсним передбачено відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року в справі № 463/1540/14 (провадження № 61-5735св19) зроблено висновок, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину.

14.11.2022 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та заробітну платню.

14.11.2022 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. видано ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №1540, на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_12 зазначили, що отримане 14.11.2022 року ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом є недійсним, оскільки видано особі, яка не мала права на спадкування майна ОСОБА_4 , так як заповіт від 30.10.2019 року є нікчемним правочином. Про нікчемність заповіту від 30.10.2019 року свідчать показання свідків, надані під час розгляду цивільної справи №317/1029/20, оскільки він складний особою, яка не мала на це права, з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а також під тиском ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час судового розгляду не було встановлено підстав для визнання оскаржуваного заповіту нікчемним, оскільки заповідач не був визнаний судом недієздатним або обмежено дієздатним; мав право на складання заповіту; заповіт має письмову форму, посвідчений нотаріусом.

Слід звернути увагу, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 05.07.2022 року у цивільній справі №317/1029/20, встановлено факт, що ОСОБА_1 є родичкою п`ятого ступеня споріднення (троюрідною сестрою) ОСОБА_11 та визнано недійсним заповіт від імені ОСОБА_4 від 30.10.2019 року, за змістом якого ОСОБА_4 заповів ОСОБА_6 все належне йому майно.

Однак, постановою Запорізького апеляційного суду від 02.11.2022 року рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 05.07.2022 року у справі №317/1029/20 в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту від 13.10.2019 року відмовлено.

Колегія суддів у вказаній постанові встановила, що заповіт від 30.10.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербиною Г.Ю. за реєстровим номером №№981,982 було складено без порушення вимог щодо його форми та посвідчення, тобто посвідчено з дотриманням усіх норм та вимог згідно з діючим законодавством.

Постановою Верховного суду від 30 серпня 2023 року, постанову Запорізького апеляційного суду від 02 листопада 2022 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним залишено без змін.

Враховуючи, що станом на час розгляду справи заповіт від 30.10.2019 року, складений ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Щербиною Г.Ю., зареєстрований в реєстрі за №981, №982, на підставі якого було видано оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.11.2022 року, зареєстроване в реєстрі за №1540, є чинним і відсутні будь-які об`єктивні докази, що вказують на його нікчемність, колегія суддів погоджуючись з висновками суду першої інстанції констатує, що позивачем не доведено обставин, які вказують на те, що ОСОБА_2 , не мала права на спадкування, а свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.11.2022 року №1540 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є недійсним.

Відсутність підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, вказує і на відсутність підстав для визнання договору купівлі-продажу квартиру недійсним, оскільки така вимога є похідною.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 7 березня 2024 року.

Судді: С. В. Кухар

А.В. Дашковська

С.В. Маловічко