Справа № 487/1618/23
Провадження № 2/487/245/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участі секретаря Радченко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

06.02.2023 року АТ «Сенс Банк» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 535369,05 грн., яка виникла в результаті невиконання умов договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 24.01.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір кредиту № 640/29-К29. У зв`язку з невиконанням Позичальником зобов`язань за цим договором, 05.01.2011 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків прийняте рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 956784,62 грн. заборгованості та 9967,85 грн. витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом.

Позивач, посилаючись на ст. 625 ЦК України, згідно поданого розрахунку просить стягнути з відповідача 3% річних на кредитну заборгованість за період з 23.12.2019 року по 02.12.2022 року в сумі 85851,35 грн. та інфляційні втрати за період з січня 2020 року по листопад 2022 року в сумі 449517,70 грн., а загалом 535369,05 грн., а також судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 8 030,54 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.03.2023 року відкрито провадження у справі за даним позовом в порядку загального позовного провадження.

24.07.2023 року до суду надійшов відзив відповідача, сформований 21.07.2023 року в підсистемі Електронний Суд ЄСІТС. Представник відповідача у відзиві зазначив, що отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками 14.07.2023 року, про що зробив розписку на супровідному листі суду від 30.03.2023 року.

Відповідач у відзиві позов не визнав, зазначивши що відповідач не отримував рішення Третейського суду, вказаного банком, та не отримував ніяких документів щодо розгляду справи Третейським судом. Валютою зобов`язання за договором кредиту є долари США, тому інфляційні втрати на суму заборгованості не можуть бути нараховані. Нарахування 3 % річних за період воєнного стану суперечить п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Зазначив, що не можуть бути нараховані інфляційні втрати та 3% річних на суму грошового зобов`язання, за яким спливла позовна давність. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.08.2022 року у справі № 487/7561/19 установлено, що строк повернення кредиту за вказаним договором був змінений на 12.01.2009 року. Згідно висновку судового експерта Миколаївського НДЕКЦ МВС України від 22.07.2021 року № СЕ-19/115-21/7362-ПЧ підписи від імені ОСОБА_1 на договорі про внесення змін від 09.12.2013 року до договору кредиту, додатку №1 до договору про внесення змін від 09.12.2013 року від 09.12.2013 року, Детальному розписі сукупної вартості кредиту, значення процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту (поточна дата 04.12.2013 року) виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. Також зазначив про пропущення позивачем позовної давності відносно 3 % річних за період з 20.12.2019 по 06.02.2020 року.

16.08.2023 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача нарахування 3% річних за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року в сумі 141831,14 грн. та інфляційні втрати за період з березня 2017 року по лютий 2022 року в сумі 542552,17 грн., а загалом 684383,31 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

01.11.2023 року до канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи по суті в режимі відеоконференції через господарський суд Закарпатської області.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.11.2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті на 17.01.2024 року о 13.00 год. в приміщенні Заводського районного суду міста Миколаєва, за адресою: вул. Радісна,3, каб. №22, в режимі відеоконференції за участю представника позивача адвоката Дорош І.І.

17.03.2024 року від представника відповідача через електронний кабінет в підсистемі Електронний Суд ЄСІТС надійшла заява про надання пояснень щодо правових висновків Миколаївського апеляційного суду, з доданням копії постанови Миколаївського апеляційного суду від 19.09.2023 року у справі № 473/259/22.

25.03.2024 року від представника позивача через електронний кабінет в підсистемі Електронний Суд ЄСІТС надійшли додаткові пояснення.

27.03.2024 року від представника відповідача адвоката Зотікова С.Є. через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника. Відповідач даною заявою підтримав доводи викладені у відзиві та просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача до суду не з`явився, про час і місце судового засідання 27.03.2024 року о 9:30 повідомлений шляхом надіслання повістки про виклик до суду від 22.02.2024 року на електронну адресу представника позивача. Про причини неявки суд не повідомив.

Позивачем при зверненні до суду подано разом із позовною заявою клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача в усіх судових засіданнях на підставі наявних доказів та матеріалів.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

За такого, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представників сторін, за наявними матеріалами та доказами.

Суд, дослідивши матеріли справи та оцінивши наявні у справі докази, дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 1.2. Статуту, Акціонерне товариство «Сенс Банк» є правонаступником усіх прав і зобов`язань Акціонерного товариства «Альфа-Банк», який відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів від 28.04.2018 року (Протокол 2/2018) змінив тип акціонерного товариства з публічного на приватне, та змінив назву з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Альфа-Банк», виступав правонаступником всього майна, прав і зобов`язань Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на підставі передавального акту, затвердженого рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» № 5/2019 від 15.10.2019 року та рішенням Загальних зборів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року (протокол №4/2019). Найменування Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» згідно рішення Загальних зборів акціонерів 09.03.2010 року, та на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» згідно рішення Загальних зборів акціонерів 26.04.2018 року.

Відповідач у відзиві посилається на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.08.2022 року у справі № 487/7561/19, провадження № 2/487/54/22, яке набрало законної сили 06.09.2022 року, за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича про захист прав споживача шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, встановлення нікчемності договору про внесення змін до договору кредиту.

Зазначеним судовим рішенням позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, вчинений 11.09.2017 року та зареєстрований в реєстрі за №18300 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за Договором кредиту № 640/29-К29 від 24.01.2008 року за період з 01.05.2015 року по 30.05.2017 року в загальній сумі 181330,49 доларів США що складається з строкової заборгованості 54334,13 доларів США, простроченої заборгованості 29864,86 доларів США, строкової заборгованості по нарахованих процентах 654,88 доларів США, простроченої заборгованості по нарахованих процентах 96476,62 доларів США.

Доказів оскарження або скасування цього судового рішення позивачем не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.08.2022 року у справі № 487/7561/19 встановлені наступні обставини, які також підтверджуються матеріалами даної справи:

24.01.2008 року Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту № 640/29-К29, згідно п.1.1., пп.1.1.1, 1.1.2 якого Кредитор (банк) надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 88736,00 доларів США зі сплатою 13,0% річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 23.01.2023 року, з порядком повернення кредиту з лютого 2008 по січень 2013 щомісячно до 10 числа 493,00 дол. США, та в січні 2023 489,00 дол. США.

Згідно п. 2.4.1. Договору кредиту, сплата процентів здійснюється у валюті кредиту не пізніше десятого числа місяця, наступного за тим, в якому нараховані проценти. У випадку якщо десяте число місяця є неробочим днем, то Позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів згідно п. 2.4. цього Договору у попередній робочий день.

Згідно п. 4.5. Договору кредиту №640/29-К29 від 24.01.2008 року, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.8., 3.3.9. Договору кредиту, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Пунктами 3.3.8, 3.3.9. цього Договору кредиту встановлені обов`язки Позичальника своєчасно погашати кредит із нарахованими процентами та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.п. 1.1., 2.4., 2.5. Договору кредиту.

Таким чином, сторони у п. 4.5 Договору кредиту врегулювали питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання в разі несплати Позичальником платежів за договором.

Згідно довідки АТ «Альфа-Банк» 28.09.2020 року №82411-23.1, ОСОБА_1 в період з 11.02.2008 року по 10.10.2008 року сплачував щомісячні платежі на погашення кредиту та процентів, а наступні платежі на погашення відсотків сплатив 04.04.2011 року (50 дол. США) та на погашення кредиту 21.01.2014 року (99,25 дол. США).

Строки сплати позичальником платежів на погашення кредиту та процентів визначені п.п. 1.1.1, 2.4.1. договору кредиту щомісячно до 10 числа, тобто наступні платежі після 10.10.2008 року позивач повинен був сплатити у строк до 10.11.2008 року. Оскільки позивач у вказаний строк та протягом наступних 60 календарних днів не сплачував жодних платежів за Договором кредиту, строк повернення кредиту був змінений згідно п. 4.5. Договору кредиту на перший робочий день після закінчення 60 календарних днів з початку прострочення, тобто на 12.01.2009 року, та у зв`язку з неповерненням позивачем кредиту 12.01.2009 року, у банку виникло право вимоги заборгованості за Договором кредиту.

Цим же рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва встановлено, що згідно висновку судової почеркознавчої експертизи Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 22.07.2021 року № СЕ-19/115-21/7362-ПЧ:

Підписи в графах «Позичальник» на 1-й та 2-й сторінках та підпис в розділі «РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН» в графі « ОСОБА_1 » на 2-й сторінці у Договорі про внесення змін № від 09.12.2013 року до Договору кредиту № 640/29-К29 від 24.01.2008 року виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Підпис в графі «Позичальник» та підпис від імені ОСОБА_1 в розділі «Сторона 2 ОСОБА_1 » у Додатку №1 від 09.12.2013 року до Договору про внесення змін № до Договору кредиту № 640/29-К29 від 24.01.2008 року виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Підпис в графі «Позичальник» на зворотній стороні Детального розпису сукупної вартості кредиту, значення процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту (поточна дата 04.12.2013) виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

На підставі даного висновку експерта суд у справі № 487/7561/19 встановив нікчемність Договору про внесення змін № від 09.12.2013 року до Договору кредиту № 640/29-К29 від 24.01.2008 року та Додатку № 1 до цього Договору, однак відмовив у задоволенні вимоги про встановлення нікчемності Договору про внесення змін та Додатку № 1, оскільки дійшов висновку що обставини щодо нікчемності правочину встановлюються в мотивувальній, а не в резолютивній частині рішення.

За такого, судом при оцінці доказів під час розгляду даної справи не враховуються надані позивачем разом з позовною заявою копії Договору про внесення змін № від 09.12.2013 року до Договору кредиту № 640/29-К29 від 24.01.2008 року, Додатку № 1 до цього Договору та Детального розпису сукупної вартості кредиту, значення процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту (поточна дата 04.12.2013).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема із договорів та інших правочинів.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Згідно п. 6.1. Договору кредиту, всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути в зв`язку з укладанням та виконанням положень цього Договору, вирішуються шляхом переговорів між Сторонами на їх рівні уповноваженими представниками.

Пунктом 6.2. цього договору визначено що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або ОСОБА_2 в порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Позивач обґрунтовує вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат і 3 % річних тим, що 05.01.2011 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків прийняте рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 956784,62 грн. та 9967,85 грн. витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом. Однак вказані доводи позивача не підтверджені доказами, а саме, позивачем не надано суду оригіналу або копії рішення Третейського суду від 05.01.2011 року. Позивачем також не зазначено в позовній заяві, з чого складається сума заборгованості відповідача 956784,62 грн. та за який період вона визначена, не надано розрахунку вказаної суми заборгованості.

Відповідач у відзиві не визнав прийняття рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 05.01.2011 року, зазначив що не отримував таке рішення, та ніяких документів щодо розгляду справи Третейським судом. Звертає увагу, що позивачем не надано доказів видачі судом виконавчого листа на виконання такого рішення.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Таким чином, позивачем не доведено належними доказами що 05.01.2011 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків було прийняте рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 956784,62 грн. заборгованості та 9967,85 грн. витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом.

Натомість, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.08.2022 року у справі № 487/7561/19 встановлено, що 11.09.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинений виконавчий напис за реєстровим № 18300, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту від 24.01.2008 року № 640/29-К29, за період з 01.05.2015 р. по 30.05.2017 р., в загальній сумі 181330,49 доларів США, що складається з строкової заборгованості 54334,13 дол. США та простроченої заборгованості 29864,86 дол. США, строкової заборгованості по нарахованих процентах 654,88 дол. США, простроченої заборгованості по нарахованих процентах 96476,62 дол. США, з виконання якого постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 18.09.2019 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2. Даним судовим рішенням не встановлено обставин щодо наявності рішення Третейського суду від 05.01.2011 року.

Вказане свідчить, що банк у 2017-2019 роках вчиняв дії щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором кредиту в валюті договору - доларах США, без врахування рішення Третейського суду, яким, за твердженням позивача в позовній заяві, заборгованість за Договором кредиту була стягнута в гривнях.

Крім того, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.08.2022 року у справі № 487/7561/19 встановлено, що на підставі п. 4.5. Договору кредиту від 24.01.2008 року № 640/29-К29 строк повернення кредиту за був змінений на 12.01.2009 року, тобто право вимоги заборгованості за вказаним Договором кредиту виникло у банку 13.01.2009 року, а даний позов був поданий до суду 06.02.2023 року, тому суд вважає, що на час подання позову за вимогами банку до відповідача за Договором кредиту спливла позовна давність.

За правилами ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20, в якій кредитор звернувся із позовом про стягнення виключно сум за статтею 625 ЦК України. Вимога про стягнення основної суми боргу не заявлялася з очевидних причин - щодо неї сплив строк позовної давності. Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, який відмовив кредитору у задоволені позову, колегія суддів змінила мотиваційну частину судового рішення та вказала на таке: «суди не звернули увагу, що приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності, а кредитора - обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги; за таких обставин, у задоволенні позовних вимог кредитора слід відмовити в зв`язку з тим, що позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

Аналогічний висновок міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі № 554/9126/20, провадження № 61-13760сво21, постанові Касаційного господарського суду Верховного суду від 15 березня 2024 року у справі № 912/921/23.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.10.2023 року у справі № 366/203/21 дійшла висновку, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання, тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. При цьому необхідно враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата (висновок викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17).

Оцінюючи інші аргументи, викладені в заявах сторін по суті, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини, згідно якої пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (п. 23 Рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява №63566/00 від 25 жовтня 2000 року).

Отже, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю вимог банку належними доказами.

Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.10, 12, 76-83, 89, 95, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», місцезнаходження: 03150 м. Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 100, .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 27.03.2024 року.

Суддя В.О. Гаврасієнко