Справа 206/2707/23
Провадження 2/206/58/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Плінської А.В.

за участю секретаря Крижко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 20.09.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір №4803058 про надання споживчого кредиту, сума кредиту складає 20000,00 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача № НОМЕР_1 з терміном повернення 30 днів та зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,90 % в день. 01.12.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №01.12/2022-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Всупереч умов договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги, станом на 01.06.2023 року заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає: 20000,00 грн. - сума кредиту, 45600,00 грн. сума процентів за користування кредитом. Тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 65600,00 грн., яка складається з: 20000,00 грн. - сума кредиту, 45600,00 грн. сума процентів за користування кредитом, а також витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн. та витрати понесені на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.

30 серпня 2023 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з того,що:

-позивачем не доведено належними доказами факт укладання та підписання кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем. Відповідач заперечує проти паперової копії кожного електронного доказу через те, що він не був укладений і в електронній формі та в разі ненадання оригіналів цих доказів просив визнати їх недопустимими;

-позивачем не доведено факту видачі первісним кредитором відповідачу кредиту та руху коштів, розміру заборгованості;

-нараховані позивачем суми не відповідають законодавству та заявленим самим позивачем у наданих копіях договорів та графіків платежів умовам кредитування, і є непропорційно великою сумою;

-ніяких умов про нарахування відсотків після закінчення строку кредитування (20.10.2021) відповідачем підписано чи погоджено не було. Після закінчення строку кредитування нарахування відсотків є безпідставним;

-позивачем не надано суду доказів повідомлення відповідача про набуття ним права вимоги за договором факторингу.

Також представником відповідача було подано клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу, яке обґрунтовано тим, що за право вимоги позивача до відповідача первісному кредитору позивач сплатив 459,20 грн., тоді як вимагає стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн., тобто у 209 разів більше ніж сплатив позивач за право вимоги за кредитним договором. Крім того, розмір витрат не є обґрунтованим та співмірним. Стягнення витрат на правничу допомогу не повинно перетворюватися у спосіб збагачення за рахунок відповідача. Просив у випадку часткового задоволення позову зменшити розмір витрат на правову допомогу до 459,20 грн. пропорційно сумі, яку сплатив позивач на право вимоги до відповідача. В разі відмови у задоволенні позову, просив відмовити і в стягненні витрат на правову допомогу.

В свою чергу, 07 вересня 2023 року на адресу суду представник позивача надіслав відповідь на відзив у якому зазначив, що кредитний договір укладений між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства та був укладений із дотриманням процедури укладення електронного кредитного договору, та досягненням згоди щодо усіх суттєвих вимог. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 кредитного договору. 20.10.2021 року відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3 Кредитного договору кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів. Отже відсотки за кредитом були нараховані в межах строку дії Кредитного договору. Як на підставу своїх вимог щодо стягнення заборгованості позивачем у свою чергу було надано розрахунок заборгованості по кредитному договору ,який оформлений належним чином як документ Товариства, що підписаний директором ТОВ «Авентус Україна» та скріплений печаткою товариства. Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську карту № НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Щодо відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна», то відповідача про це повідомлено листом шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладанні кредитного договору. Також слід зазначити, що позивачем було документально підтверджено витрати понесені на правову допомогу, тому у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення.

12 вересня 2023 року представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив у яких виклав доводи аналогічні тим, що були наведені у відзиві на позов.

Ухвалою від 14 липня 2023 року відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою від 14 вересня 2023 року відмовлено представнику позивача в участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 15 листопада 2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою від 21 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача про витребування доказів та перевірки оригіналів доказів за допомогою державного веб-сайту.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у відзиві на позов представник відповідача просив у разі неявки відповідача прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України Про електронну комерцію).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України Про електронну комерцію електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України Про електронний цифровий підпис.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.

У справі встановлено, що 20 вересня 2021 року між ТОВ «Авентус України», як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, був укладений кредитний договір №4803058 ( далі-договір).

Пунктом 1.4 договору передбачено, що строк кредиту становить 30 днів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору.

Відповідно до пункту 1.5 договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день.

Згідно пункту 1.5.2. знижена процентна ставка складає 1,14% в день та застосовується, якщо споживач у межах строку визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк.

Відповідно до п. 1.6 - п. 1.8.2 договору мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 24079,41% річних; за зниженою ставкою 3483,62% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 31400,00 грн; за зниженою ставкою 26840,00 грн.

Також, додатком №1 до вказаного вище договору №4803058 від 20.09.2021 року погоджено Графік платежів та Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 10 зворот).

Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М536989, 20.09.2021 21:10:45 (а.с.10) відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

Отже, ствердження відповідача, що позивачем не доведено факту укладання кредитного договору, суд не приймає до уваги, оскільки з оглянутого договору вбачається, що його було укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, що відповідає вимогам діючого законодавства. При цьому без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 20 вересня 2021 року правочину.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем ОСОБА_1 таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

При цьому, приходячи до такого висновку, суд не вбачає підстав не брати до уваги подані позивачем копії електронних доказів, які підтверджують обставини укладання та умови укладання кредитного договору, оскільки у суду не виникає сумнівів щодо їх достовірності та відповідності оригіналу.

Відповідно до пункту 2.1. договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Відповідно до пункту 2.4. договору, кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1. Договору.

Через ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий Дім» кредитодавець ТОВ «Авентус Україна» 20 вересня 2021 року здійснив переказ грошових коштів в сумі 20000,00 грн. на платіжну картку, реквізити якої надано відповідачем, що підтверджується копією листа-повідомлення вих. №2351 від 20.01.2023 року (а.с.12).

Тобто, кредитодавець виконав зобов`язання за договором від 20 вересня 2021 року.

Ствердження відповідача, що позивачем не надано доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача спростовуються матеріалами справи, зокрема, вищевказаним листом та долученою копією договору № 087/20-П від 08.07.2020 року укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «Контрактовий Дім» та ТОВ «Авентус Україна», з якого вбачається, що між сторонами була домовленість здійснювати грошові перекази (а.с.79-82).

01 грудня 2022 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором було укладено договір факторингу №01.12/2022-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитним договором №4910511 від 12.10.2021 року, що також підтверджується копією витягу з Реєстру боржників від 01.12.2022 року до Договору факторингу (а.с. 14-15, 16).

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором №4803058 від 20.09.2021 року, станом на 01.06.2023 року позивачем нарахована заборгованість у загальному розмірі 65600,00 грн., а саме 20000,00 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та 45600,00 грн. сума заборгованості по несплаченим відсоткам (а.с. 16-19).

На підтвердження цієї обставини позивачем наданий детальний розрахунок заборгованості, який суд вважає належним доказом підтвердження наявності заборгованості у відповідача за кредитним договором.

До ствердження відповідача, що позивачем не доведено факту наявності заборгованості, суд ставиться критично, оскільки воно нічим не підтверджено та спростовується фактично встановленими обставинами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5.

Отже, ствердження відповідача, що до його повідомлення про відступлення права вимоги (зміну кредитора) за кредитним договором вимоги позивача про стягнення заборгованості є передчасними,та має місце прострочення кредитора, судом не приймаються до уваги, оскільки є неприйнятним з огляду на законодавство. Єдиною підставою, яка звільняє боржника від погашення заборгованості є її погашення первісному кредитору, проте відповідач не визнавав, що погашав заборгованість хоч у якомусь розмірі, як первісному кредитору, так і нинішньому кредитору. Матеріали справи також не містять доказів, які б могли це підтвердити.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення між сторонами кредитного договору №4803058 від 20.09.2021 року та наявність заборгованості за ним, - суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 20000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 11140,00 грн. відсотків за користування кредитом, нарахованих у межах строку кредитування з 20.09.2021 по 20.10.2021, а всього 31140,00 грн.

Посилання позивача на пролонгацію строку кредиту є недоведеним, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3.1 договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та або у році.

За положеннями пункту 4.2.2 договору, пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із способів, наведених у цьому договорі.

Належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору матеріали справи не містять, оскільки така пролонгація за умовами договору мала здійснюватися шляхом здійснення платежу на користь позивача та погодження останнім пропозиції (оферти) позичальника про це.

Відповідно до розрахунку заборгованості, що наданий позивачем, позичальник у період з дати укладення договору від 20.09.2021 року по 20.10.2021 року не здійснив оплату суми нарахованих процентів.

Посилання позивача на умови пункту 4.3 щодо автопролонгації строку кредиту без згоди відповідача, у випадку наявності у позичальника на дату закінчення строку кредиту заборгованості, є безпідставним.

Частиною восьмою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідач заперечував погодження між сторонами умов щодо продовження (пролонгації) строку кредиту понад 30 днів, що підтверджується змістом відзиву на позовну заяву, а також заперечував, що отримував на електронну пошту лист-повідомлення про пролонгацію договору. На підтвердження чого, відповідач надав відповідь служби підтримки Coogle із якої вбачається, що його поштова скринька була створена 24.06.2023 року, тому вищевказаний лист ніяк не міг бути направлений кредитором на його поштову електронну скриньку 20.10.2021 року.

Виходячи з викладеного, встановивши погодження між сторонами умов (пункту 4.2.2) про продовження строку користування кредитом через ініціативу позичальника (здійснення платежу на користь товариства), яку має право погодити позикодавець; приймаючи до уваги нечіткість умов пункту 4.3 про автопролонгацію строку кредитування без згоди позичальника з урахування погоджених умов у вказаному пункті 4.2.2; враховуючи заперечення відповідачем таких умов про автопролонгацію строку кредитування та положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», - суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту продовження строку кредитування понад тридцять днів, який було визначено у пункті 1.4 кредитного договору №4803058 від 20.09.2021 року.

У зв`язку з цим, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом за межами строку кредитування у період з 21.10.2021 по 18.01.2022 включно на суму 34460,00 грн. відсутні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Що стосується вирішення питання понесених судових витрат, то суд зазначає про таке.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд вважає завищеним та таким, що є неспівмірним із складністю справи та не відповідає обсягу наданої адвокатом правової допомоги, виходячи з наступного.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).

Як вбачається з матеріалів справи, така розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження.

Представником позивача на підтвердження понесених витрат надано копію договору про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Крюковою М.В. (а.с.25); платіжну інструкцію № 495 від 01 червня 2023 року про оплату послуг адвокату Крюковій М.В. (а.с.27).

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом Крюковою М.В. послуг, зваживши доводи клопотання відповідача про зменшення судових витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Що стосується судового збору, то він підлягає стягненню відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог (52%) у розмірі 1396,00 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 280-282, 284, 288 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» () заборгованість за договором №4803058 від 20.09.2021 у розмірі 41140,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 20000,00 грн, процентів за користування кредитом 11140,00 грн, а також судові витрати в загальному розмірі 5396,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

На рішення, може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Плінська А.В.