Справа № 165/2631/23 Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О. Р.
Провадження № 22-ц/802/354/24 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 18 січня 2024 року та на додаткове рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 25 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на ті обставини, що на підставі рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 08 листопада 2010 року з відповідача ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 350 грн щомісячно, починаючи з 09 вересня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того вказувала, що з часу прийняття вищезазначеного рішення суду про стягнення аліментів, матеріальний стан відповідача покращився, зокрема він став власником житла та придбав транспортний засіб. В цей же період відбулось значне підвищення цін на продовольчі та непродовольчі товари, а тому визначений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення потреб їх сина, який має хронічні захворювання, та потребує спеціального харчування і придбання медикаментів.

Враховуючи наведене та сімейний стан відповідача наявність у нього двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, позивач просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, який було встановлено рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 08 листопада 2010 року у твердій грошовій сумі 350 грн щомісячно, на 1/5 частку заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 18 січня 2024 року позов задоволено. Змінено спосіб стягуваних аліментів за рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 08 листопада 2010 року у справі № 2-1273/10 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 350 грн щомісячно на 1/5 частку заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, та стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073 грн 60 коп.

Додатковим рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 25 січня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені останньою витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6716 грн 80 коп.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просила оскаржувані рішення та додаткове рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким стягнути з її довірителя ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, та зменшити розмір стягнутих витрат на професійну правничу допомогу, стягнувши їх у сумі 2000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 , вважаючи оскаржувані рішення та додаткове рішення суду першої інстанції такими, що відповідають вимогам матеріального і процесуального права, просив залишити їх без змін, а подану представником відповідача апеляційну скаргу без задоволення. Також представник позивача подав до апеляційного суду письмове клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених його довірителем ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги подані представником відповідача до задоволення не підлягають з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, враховуючи як право позивача ставити таку вимогу, так і обов`язок відповідача надавати дитині належне матеріальне утримання, виходив із того, що стягуваний за рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі 350 грн є недостатнім для забезпечення її належного рівня життя і розвитку, а тому потребує збільшення, шляхом зміни способу стягнення аліментів на 1/5 частку заробітку відповідача, як про це просила позивач.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововолинського міського управління юстиції Волинської області (а.с. 5).

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 08 листопада 2010 року було вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 350 грн щомісячно, починаючи з 09 вересня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 4).

Письмовими доказами, долученими до матеріалів справи, підтверджується та обставина, що син сторін спору ОСОБА_4 , на утримання якого стягуються аліменти, має ряд хронічних захворювань, та потребує періодичного медичного огляду і профілактичного лікування (а. с. 15-17).

Як вбачається з копії довідки від 17 березня 2023 року, виданої Головним управлінням ДПС у Волинській області, дохід позивача ОСОБА_1 від підприємницької діяльності за 2022 рік становить 46450 грн (а. с. 14).

Крім того, встановлено, що з 08 серпня 2017 року відповідач ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою особою та має на утриманні двох неповнолітніх дітей (а. с. 37-39).

З наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається, що ОСОБА_2 отримує пенсію особи з інвалідністю ІІІ групи, розмір якої станом на 01 січня 2024 року становить 4395 грн 30 коп. (а. с. 40, 119).

Також останній, як слідує із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з 16 серпня 2011 року набув шляхом приватизації право власності на житло площею 33,4 кв. м., що за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).

Згідно приєднаної до матеріалів справи копії реєстраційної картки транспортного засобу 23 липня 2013 року за відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано транспортний засіб Renault Trafic, номерний знак НОМЕР_2 , який він продав 30 грудня 2022 року (а.с. 10, 43).

В силу ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Так, ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, особа, яка є одержувачем аліментів, що стягуються на дитину, може подати до суду заяву про збільшення їх розміру.

Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст. 181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що право вимоги про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, що вже стягуються з відповідача.

Отже, суд першої інстанції, встановивши ті обставини, що позивач як одержувач аліментів на дитину довела свої вимоги щодо необхідності збільшення їх розміру у зв`язку зі зміною мінімальних потреб дитини на її соціальний розвиток, навчання та лікування, на що необхідні додаткові матеріальні витрати, якими сама позивач не може забезпечити сина в повній мірі, і урахувавши покращення майнового стану відповідача, наявність в останнього на утриманні ще двох дітей від іншого шлюбу, та зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати своїх дітей, дійшов вірного висновку про підставність позову та задовольнив його, змінивши спосіб стягнення аліментів.

Також, на думку колегії суддів, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд першої інстанції врахував як встановлені обставини справи так і положення закону, що їх регулюють.

У відповідності до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, а обставини, на які покликається представник відповідача в апеляційній скарзі, враховані судом при визначенні розміру аліментів і не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, чи порушення норм процесуального права, та про невідповідність висновків суду обставинам справи.

Отже, оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про необхідність скасування додаткового рішення суду, враховуючи наступне.

З матеріалів справи встановлено, що правничу допомогу в суді першої інстанції позивачу ОСОБА_1 надавав адвокат Жук Ю. Б. на підставі ордера серії АС № 1065588 від 18 липня 2023 року та Договору про надання правової допомоги від 18 липня 2023 року (а. с. 18-20).

З акту приймання-передачі наданих послуг від 22 січня 2024 року, вбачається детальний опис послуг, наданих позивачу ОСОБА_1 адвокатом Жуком Ю. Б., з кількістю витраченого часу та вартістю вказаних послуг на загальну суму 6716 грн 80 коп., які були оплачені позивачем, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера № 5 від 22 січня 2024 року (а. с. 93).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною першою, пунктів 1, 4 частиною третьої статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями частини першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтвердженні та доведені.

Відповідно до приписів статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги представник позивача ОСОБА_6 подав Договір про надання правової допомоги від 18 липня 2023 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 22 січня 2024 року та квитанцію до прибуткового касового ордера №5 від 22 січня 2024 року.

Ураховуючи положення частини третьої статті 141 ЦПК України, виходячи з того, що сума судових витрат, заявлених до відшкодування, відповідає умовам договору про надання правничої допомоги та підтверджена відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, колегія суддів дійшла висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6716 грн 80 коп. сплачені відповідачем, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому є правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви позивача про стягнення витрат за надання правничої допомоги адвоката.

Аргументи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права безпідставні, носять суб`єктивний характер, зводяться лише до переоцінки доказів по справі, тоді як колегія суддів вважає, що суд, розглядаючи справу, оцінив подані докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування оскаржуваних рішень, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що рішення та додаткове рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 подав до апеляційного суду письмове клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених останньою за надання професійної правничої допомоги в апеляційному суді, в розмірі 3504 грн, яке ним було надіслане іншим учасникам справи.

З матеріалів справи встановлено, що представник позивача ОСОБА_6 діє на підставі ордера серії АС № 1048142 від 05 березня 2024 року на представництво інтересів ОСОБА_1 у Волинському апеляційному суді та Договору про надання правової допомоги від 18 липня 2023 року.

Поданий представником позивача акт приймання-передачі наданих послуг по договору про надання правової допомоги від 07 березня 2024 року містить опис послуг адвоката з кількістю витраченого часу та вартістю наданих послуг, а квитанцією до прибуткового касового ордера № 23 від 19 березня 2024 року підтверджується оплата цих послуг позивачем. Тому зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3504 грн є належним чином обґрунтованими, а покладення їх відшкодування на відповідача відповідає принципу розподілу судових витрат.

Відповідач та його представник не звертались до апеляційного суду з заявами про зменшення витрат на професійну правничу допомогу надану адвокатом позивачу, а саме на стадії апеляційного перегляду справи, а тому виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд не може самостійно зініціювати питання про зменшення витрат на правову допомогу .

У зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення та відповідно до вимог статті 141 ЦПК України апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судових витрат, понесених останньою на надання професійної правничої допомоги в апеляційному суді, в розмірі 3504 гривень.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 18 січня 2024 року та додаткове рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 25 січня 2024 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3504 (три тисячі п`ятсот чотири) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді