Справа № 158/4073/23 Головуючий у 1 інстанції: Польова М. М.
Провадження № 22-ц/802/439/24 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , поданою її представником ОСОБА_3 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів у розмірі 6000 доларів США.

Позов обґрунтований тим, що 13.10.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовились та зобов`язались укласти в майбутньому договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 18 000 доларів США після оформлення відповідачем на себе права власності на спадщину у строк до одного місяця. Для забезпечення укладення договору купівлі-продажу даної квартири, ОСОБА_2 отримала від позивача в якості предоплати аванс у розмірі 6000 доларів США, про що написала власноручну розписку. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконала, право власності на квартиру не оформила, договір купівлі-продажу не уклала та відмовилась повертати отримані кошти. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 6000,00 доларів США.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 березня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 6000 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 895,70 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000, 00 грн.

Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір в розмірі 895, 70 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в частині стягнення витрат на правничу допомогу, відповідач, в інтересах якого діє її представник, подала апеляційну скаргу в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить його в цій частині скасувати.

Рішення суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат, в частині судового збору, жодною із сторін не оскаржується, а тому апеляційним судом рішення в означувальній частині не переглядається.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскарженій частині залишити без змін.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 10 квітня 2024 року тобто, дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Ухвалюючи рішення суду, в оскарженій частині, та стягуючи судові витрати на правничу допомогу з відповідача на користь позивача в розмірі 12000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що судом було задоволено позовні вимоги, позивач поніс витрати на правову допомогу про що подав відповідні докази, які в свою чергу є співмірними з складністю справи.

Такі висновки суду зроблені з дотриманням норм процесуального права та при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів . В прохальній частині позову, крім іншого заявлено: стягнути витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 12000 гривень ( а.с. 2-4).

До позовної заяви представником позивача на підтвердження витрат на правову допомогу надано копії: 1) договору (угоди) про надання правової допомоги та послуг в сфері права від 14.12.2023, відповідно до умов якого встановлено оплату послуг адвоката за надану правову допомогу у фіксованому розмірі 12 000 грн.; 2) свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 18.12.2009; 3) посвідчення адвоката України від 18.12.2009; 4) квитанції №1 від 14.12.2023 про оплату послуг в розмірі 12 000 грн. (а.с.11-13).

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 березня 2024 року позов задоволено.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з правилами пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви,апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що 14.12.2023 між адвокатом Бурдою Д.П. та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги та послуг в сфері права. За умовами договору адвокат зобов`язувався здійснити підготовку позовної заяви, її підписання, подати до суду, а також здійснити представництво інтересів клієнтів, в тому числі в режимі відеоконференції, під час розгляду в суді першої інстанції справи за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Згідно з п.1.4 Договору правова допомога та послуги в сфері права надається шляхом: надання письмових та усних консультацій, роз`яснень. Складання процесуальних документів.

Представництво інтересів клієнта в суді під час судового розгляду справи, зазначеної в п. 1.1 даного договору.

У відповідності до п.7.1 договору за надану адвокатом правову допомогу по справі, клієнт сплачує гонорар в фіксованому розмірі 12 000 грн.

У відповідності до квитанції від 14.12.2023, ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_4 12 000 грн. в якості гонорару по договору від 14.12.2023.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. (Постанова ВП ВС від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Стороною позивача додатково надавався суду копія акту виконаних робіт, з якого вбачався що адвокат витратив 14 годин в межах для надання правничої допомоги по договору ( а.с. 133)

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що всупереч вимогам пункту 9 частини 3 ст. 175 ЦПК України, позивач у справі не вказав у позовній заяві до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Вказані доводи спростовуються матеріалами справи .

В прохальній частині позовної заяви (а.с.4 зворот) вказано, про необхідність стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу. Сума судових витрат відповідає сумі сплаченого судового збору, а також витрат на правову допомогу адвоката.

Фактично позивачем у позовній заяві зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікував понести у зв`язку із розглядом справи.

Окрім того, сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (постанова Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 916/2087/18).

До позовної заяви представником позивача на підтвердження витрат на правову допомогу надано копії: 1) договору (угоди) про надання правової допомоги та послуг в сфері права від 14.12.2023, відповідно до умов якого встановлено оплату послуг адвоката за надану правову допомогу у фіксованому розмірі 12 000 грн.; 2) свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 18.12.2009; 3) посвідчення адвоката України від 18.12.2009; 4) квитанції №1 від 14.12.2023 про оплату послуг в розмірі 12 000 грн. Також стороною позивача було долучено акт виконаних робіт ( а.с. 133).

Таким чином договір, акт виконаних робіт, квитанція є належним доказом витрат позивача на правничу допомогу, яку сторона понесла та підтверджено розмір таких витрат належними доказами.

Суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, з врахуванням норм процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення судових витрат на правничу допомоги з відповідача на користь позивача в розмірі 12000 гривень, з врахуванням співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг.

Рішення суду, в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу, ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 поданою її представником ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 березня 2024 року, в оскарженій частині, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя:

Судді: