Справа № 166/185/24 Головуючий у 1 інстанції: Лях В. І.
Провадження № 22-ц/802/394/24 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" та ОСОБА_1 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 13 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 24 грудня 2022 року між ТОВ "Бізнес позика" (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено електронний кредитний договір №456832-КС-002 про надання позичальнику кредитних коштів у розмірі 24000 грн строком на 16 тижнів (112 днів), до 15.04.2023 року, із сплатою відсотків за користування кредитом у розрахунку 1,15957070 % на добу - знижена процентна ставка, та 2,0 % - стандартна процентна ставка. За вказаним договором комісія за надання кредиту становила 3600 грн.

Проте, відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 77402 грн 60 коп, з яких 24000 грн - основна сума боргу, 49802 грн 60 коп - заборгованість за відсотками; 3600 грн - комісія за надання кредиту, котру позивач просив стягнути.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 13 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бізнес позика" заборгованість за кредитним договором №456832-КС-002 від 24 грудня 2022 року в розмірі 58769 грн. 26 коп, з яких 24000 грн - основна сума боргу, 31169 грн 26 коп -відсотки, 3600 грн комісія за надання кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бізнес позика" судові витрати у розмірі 1839 грн 25 коп.

Не погодившись із даним рішенням суду, ТОВ "Бізнес позика" подало апеляційну скаргу в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованих і несплачених (прострочених) процентів за користування кредитом у сумі 18 633,34 грн та вважає рішення в цій частині помилковим через те, що воно не відповідає фактичним обставинам справи. Покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та просить скасувати рішення суду в оскаржуваній частині й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги позивач вказував, що суд першої інстанції в своєму розрахунку виходив з того, що проценти упродовж усього строку дії договору мали нараховуватись по зниженій ставці - 1,15957070%. Однак, такі висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки судом не було досліджено, що обов`язок сплати процентів за кредитом, порядок нарахування процентів та їх фіксований розмір передбачені пунктами 2.4, 3.2, 3.2.2 договору № 456832-КС-002 про надання кредиту, що був укладений між позивачем та відповідачем. При цьому, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку, що договір є укладеним та чинним. Судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до п.3.2.2. договору було визначено, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), унаслідок чого виникає прострочка за кредитом та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. договору - 2, 0 %.

Зазначає, що із розрахунку заборгованості, що був наданий разом із позовною заявою, вбачається, що проценти нараховувались по зниженій ставці тільки з 24.12.2022 по 14.01.2023 включно. Починаючи з 15.01.2023 по 15.04.2023 року включно проценти нараховувались за стандартною процентною ставкою - 2,0 %, оскільки відповідачем встановлений графік погашення заборгованості не виконувався, за весь період дії кредитного договору не було сплачено жодного платежу. Таким чином, проценти за користування кредитом у загальній сумі 49 802,60 грн включають в себе: нараховані за зниженою (пільговою) процентною ставкою 1,15957070% у сумі 6 122,60 грн плюс нараховані за стандартною процентною ставкою 2,0% у сумі 43 680,00 грн, що повністю відповідає умовам договору та вимогам ст. 1048, 1050 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

15 березня 2024 року ОСОБА_1 також оскаржила рішення суду в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначала, що позивачем не надано документів, які б свідчили про факт укладання нею кредитного договору та відповідно отримання коштів за таким договором, що виключає підстави для стягнення з неї зазначених в позовній заяві коштів в якості заборгованості. Наголошувала також на відсутності доказів перерахування їй коштів (тіла кредиту). Вважала, що Інформаційні довідки та розрахунки позивача не є належними та первинними документами, на підставі яких можна дійти висновку про достовірність переказу коштів. Вказувала також, що вимога позивача про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає вимогам ч. 3 ст. 509 ЦК України та ч.1, 2 ст. 627 ЦК України, засадам справедливості, добросовісності та розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Зауважила, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 31169 грн не є співрозмірною із сумою кредиту у 24000 грн, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальнику як споживачу послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації. Тому при ухваленні рішення просила зменшити розмір відсотків, щонайменше до розміру заборгованості за кредитом.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходило.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду в частині щодо розміру стягнутих з відповідача заборгованості за тілом кредиту та комісією апелянтами не оскаржується.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ТОВ «Бізнес Позика» слід задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачка ОСОБА_1 із своєї вини порушила договірні зобов`язання за кредитним договором, ухиляється від повернення взятого кредиту та відсотків, а договором передбачена відсоткова ставка за користування кредитними коштами у розмірі 1,15957070 % на добу, то до стягнення з неї підлягає заборгованість частково у розмірі 58769 грн 26 коп, з яких 24000 грн - основна сума боргу, 31169 грн 26 коп - відсотки, 3600 грн - комісія за надання кредиту.

Однак, колегія суддів не може погодитися у повній мірі з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Звертаючись з апеляційною скаргою, позивач посилався як на підставу для скасування рішення суду в оскаржуваній частині на помилковість нарахування судом заборгованості за відсотками, виходячи з розміру зниженої відсоткової ставки, хоча позичальницею заборгованість не погашалась належним чином, що зумовлювало нарахування боргу за стандартною відсотковою ставкою, передбаченою умовами договору.

Відповідачка ж покликається у своїх доводах апеляційної скарги на те, що не доведено сам факт укладення кредитного договору та перерахування їй коштів, а також просить зменшити розмір відсотків за користування кредитом.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги позивача та не бере до уваги доводи відповідачки, враховуючи наступне.

Судом установлено, що 24 грудня 2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено електронний кредитний договір №456832-КС-002. За цим договором відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 24000 грн строком на 16 тижнів (112 днів), до 15.04.2023 року, та була зобов`язана сплачувати проценти за користування кредитом у розрахунку 1,15957070 % на добу (знижена ставка). За вказаним договором комісія за надання кредиту становила 3600 грн.

Також установлено, що договір про надання кредиту № 456832-КС-002 був укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця, що підтверджується візуальною формою послідовності дій щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 456832-КС-002 від 24 грудня 2022 року та паперовими копіями з текстів пропозиції (оферти) укласти договір, прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) укласти договір та договору № 456832-КС-002 про надання кредиту (споживчий кредит. Електронна форма) від 24.12.2022, анкети клієнта, а також паспорту споживчого кредиту, яким проінформовано позичальницю про його умови, що підписані відповідачкою електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора (а.с.14-33).

Згідно із квитанцією платіжного сервісу «ТАС Pay» від 24 грудня 2022 року за №542557451 ТОВ «Платежі Онлайн» повідомив, що через даний платіжний сервіс була проведена успішна транзакція перерахування коштів ОСОБА_1 за даним договором (а.с.34).

Позичальниця ОСОБА_1 у рахунок погашення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитом не здійснила жодного платежу.

Також станом на день подачі позову до суду відповідачка борг за кредитним договором не повернула.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість позичальниці перед кредитором ТОВ «Бізнес позика» станом на 09 січня 2024 року нарахована в розмірі 77402 грн 60 коп., з яких: заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом - 24000 грн; заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом - 49802 грн 60 коп.; заборгованість за простроченим платежем за комісією - 3600 грн 00 коп. (а.с.11-13).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Нормами частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг упродовж певного часу, а саме - упродовж строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, що нараховані у межах строку дії договору, який був установлений умовами договору № 456832-КС-002 про надання кредиту від 24 грудня 2022 року та закінчувався 15 квітня 2023 року.

Включення до тексту кредитного договору умов про сплату відповідачем процентів за користування кредитом, а також і подальше нарахування позивачем зазначених процентів та витребування їх від відповідача, в тому числі і за ставкою як зниженою так і стандартною, є законним та обґрунтованим, оскільки базується на чинних нормах спеціального законодавства України, які регламентують питання щодо надання споживчих кредитів, яким і є за своєю правовою сутністю спірний кредитний договір.

Матеріалами справи встановлено, що 24 грудня 2022 року між сторонами укладено договір про надання кредиту в сумі 24000 грн строком на 16 тижнів (112 днів), до 15.04.2023 року. За вказаним договором комісія за надання кредиту встановлена в сумі 3600 грн (п. 2.5. договору).

Відповідно до п. 2.4. договору стандартна процентна ставка за кредитом: в день 2,0%, фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15957070 %, фіксована.

За умовами п. 3.2. договору протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом), нараховуються за ставкою, вказаною у п. 2.4. договору, на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, у залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, і розраховується в порядку, описаному нижче.

Згідно з п. 3.2.1. договору у разі, якщо погашення кредиту здійснюється згідно з погодженим сторонами графіком платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в п.2.4. договору.

Відповідно до умов п. 3.2.2. договору сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), внаслідок чого виникає прострочка за кредитом, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку№1 до договору, та до закінчення терміну дії договору.

Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач, всупереч викладеним у кредитному договорі умовам, в установлені терміни не повернула належні до сплати грошові суми, тим самим порушила встановлений графік обов`язкових платежів.

ТОВ «Бізнес Позика», заявляючи позов про стягнення кредитної заборгованості, просило у тому числі, крім заборгованості за неповернутим кредитом, стягнути складову його повної вартості, зокрема й заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.

Матеріалами цивільної справи підтверджується, що у підписаному позичальницею договорі визначені тип та розмір процентних ставок плати за користування кредитом: фіксована знижена процентна ставка у розмірі 1,15957097 % за кожен день користування кредитом та фіксована стандартна процентна ставка у розмірі 2,0%, якщо буде допущена прострочка сплати заборгованості.

Зважаючи на зазначене, оскільки відповідачкою не було належним чином виконано умови кредитного договору та не спростовано будь-якими доказами правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає, що заборгованість за процентами за користування кредитом підлягає стягненню в розмірі 49 802,60 грн.

Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 31169, 26 грн, виходячи із зниженої процентної ставки, на зазначене уваги не звернув, не обгрунтував визначений ним розмір стягнення та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову щодо цієї вимоги, у зв`язку з чим рішення в частині, що оскаржується, прийнято помилково та необгрунтовано, а тому підлягає зміні.

З ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» слід достягнути заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом в межах строку кредитування, визначеного сторонами, в розмірі 18 633,34 грн.

Колегія суддів, перевіривши також доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Позивачем надано суду належні докази укладення спірного кредитного договору відповідачкою в електронній формі із застосуванням логіну та паролю особистого кабінету, шляхом підписання електронним підписом через одноразовий ідентифікатор.

Твердження ОСОБА_1 про те, що вона не укладала кредитний договір, не підписувала його та не отримувала коштів, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, яким суд дав правильну правову оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність позивачем факту укладання кредитного договору та надання фінансовою компанією їй кредитних коштів.

На існування між сторонами кредитних правовідносин вказують також і доводи апеляційної скарги відповідачки в частині зменшення нарахованих позивачем процентів.

Зі змісту анкети клієнта слідує, що ОСОБА_1 зазначено адресу її проживання, паспортні дані, ідентифікаційний код, телефон та електронну пошту, номер банківського рахунку для перерахування коштів, що є підтвердженням здійсненої нею процедури ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію».

При реєстрації та вході в особистий кабінет позичальника при укладенні договору відповідачем було використано фінансовий номер телефону НОМЕР_1 та електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що перед заповненням заявки та до укладання договору, відповідач ОСОБА_1 самостійно ознайомилась з інформацією про умови кредитування, розміщеною на сайті позивача за посиланням: bizpozyka.com, після чого заповнила заявку, тим самим зареєструвавшись в ПС та створивши особистий кабінет (після авторизації, яка проходить шляхом введення логіна особистого кабінету, тобто за номером мобільного телефона, зазначеного ОСОБА_1 , і одноразового ідентифікатора), доступ до якого є лише у споживача, а не в кредитодавця.

Кредитний договір №456832-КС-002 містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором НОМЕР_2, 24.12.2022 10:48:50».

Одноразовий ідентифікатор НОМЕР_2 направлявся відповідачці шляхом надсилання повідомлення на її мобільний номер, який вказувався нею при реєстрації на сайті.

Разом з тим, на підтвердження укладення договору № 456832-КС-002 від 24 грудня 2022 року позивачем надано візуальну послідовність укладення цього договору, з якої вбачається, що 24.12.2022 о 09:54:32 клієнт, використовуючи номер телефону НОМЕР_1 , зайшла у особистий кабінет на сайті https://my.bizpozyka.com, підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилася з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснила акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.31).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір був підписаний відповідачкою 24 грудня 2022 року у відповідності до норм статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 207 Цивільного кодексу України, що доводить волевиявлення відповідача на укладання кредитного договору у такий спосіб та отримання нею кредитних коштів.

Вірно встановивши обставини у справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем як факту укладання договору, так і отримання позичальницею ОСОБА_1 грошових коштів на погоджених нею умовах фінансового кредиту та невиконання останньою свого обов`язку зі своєчасного повернення кредитних коштів.

Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять вказівку на обставини, які би свідчили про їх помилковість.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення в частині доводів скарги відповідачки.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовна заява та апеляційна скарга позивача задоволені в повному обсязі, судовий збір, сплачений позивачем за подання позову, у розмірі 2147,20 грн та за подання апеляційної скарги - 773,00 грн слід стягнути з відповідача. Однак, враховуючи часткове стягнення судового збору судом першої інстанції, з відповідачки ОСОБА_1 слід стягнути всього судового збору в розмірі 1080,95 грн.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 376, 381, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 13 лютого 2024 року в оскаржуваній позивачем частині змінити.

Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" заборгованість за процентами в розмірі 49802 грн 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" 1080 (одну тисячу вісімдесят) гривень 95 копійок сплаченого судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2024 року.

Головуючий

Судді