Провадження № 2/127/3978/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

04.04.2024 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина С.В.,

за участі секретаря судового засідання Сєдінкіної Ю.В.

представника позивача - адвоката Бездітної Т.В.,

представника третьої особи Бойко М.П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Бездітна Т.В., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно їх спільного неповнолітнього сина - ОСОБА_4 .

Позов мотивовано тим, що 30.06.2007 між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №1219. В шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 11.11.2011 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. Після розірвання шлюбу, у зв`язку з тим, що дитина була ще маленькою та на думку позивача, потребувала більше уваги матері, аніж батька, малолітній ОСОБА_4 проживав спільно з відповідачем. Позивач зазначає, що поки дитина проживала з матір`ю, він брав участь у вихованні сина, матеріально його забезпечував всім необхідним, слідкував за його здоров`ям, навчанням, тощо. Однак коли син сторін навчався у 7 класі, позивач дізнався, що він не тільки погано навчається, а й те, що останній взагалі не відвідує шкільні заняття, фактично вирішив покинути навчання у школі. Позивач звернувшись з даним питанням до ОСОБА_3 , дізнався, що остання сином опікуватись не хоче та не бажає його утримувати. Наведене стало підставою для того, щоб позивач забрав сина для проживання до себе. Після наведених обставин позивач влаштував сина навчатись до Тульчинського ліцею з ПВФП, де він проживав та навчався один рік. Згодом позивач вирішив перевести дитину до м. Вінниці, де останній навчався в КЗ «Вінницький ліцей №21» та відповідно спільно з позивачем, його дружиною та його батьками вони спільно проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Починаючи з 9 класу ОСОБА_4 поліпшив свою успішність у школі, постійно відвідував заняття, займався спортом. Протягом усього часу мати ОСОБА_4 - ОСОБА_3 життям сина не цікавилась, не приймала участі у його вихованні, матеріально не забезпечувала та з дитиною взагалі не спілкується. З 24.02.2022 позивач був призваний по мобілізації на військову службу у військову частину НОМЕР_1 , а ОСОБА_4 залишився проживати з батьками позивача, однак батьки наразі вимушені виїхати за кордон для підтримки старшого сина, який отримав травми під час виконання бойових завдань. Позивач зазначає, що фактично дитина залишиться сама, відповідач в свою чергу, відмовляється приймати участь у вихованні дитини, утримувати його та спільно проживати. Позивач вважає, що таке формальне існування матері шкодить інтересам дитини, що і стало підставою для звернення позивача до відповідача з цим позовом до суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та витребувано від Служби у справах дітей ВМР відповідний висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно її спільного з позивачем сина.

Відповідач відзив на позов до суду не подала.

Виконавчий комітет Вінницької міської ради 18.01.2024 надав суду висновок від 10.01.2024 за №01/00/011/1946, відповідно до якого Орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 59-61).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2024 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Бездітна Т.В. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Зазначила, що відповідач не виконує своїх материнських обов`язків щодо сина, вона не опікується ним матеріально, не забезпечує його розвиток, медичне обслуговування. Відповідач не приймає будь - якої участі у житті сина, живе власним життям, в якому місця для спільного з позивачем сина не знаходить. Така ситуація має місце з 2019 року та триває досі. Щодо судових витрат, просила стягнути з відповідача на користь позивача понесений ним судовий збір. На питання суду повідомила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі з огляду на неодноразову неявку відповідача в судові засідання.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання вкотре не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялась судом завчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомлено, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавала, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи.

Представник Органу опіки та піклування Вінницької міської ради первинно Крот В.Б. а поітм Бойко М.П. в судовому засіданні підтримали висновок Органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_4 суду повідомив, що з матір`ю бачився останній раз влітку 2023 року, вони разом ходили на рибалку, на яку його запросила навіть не мати а її співмешканець де він пробув близько 2 - х годин. Після наведеного вони спілкувались лише по телефону, але коли точно спілкувались не пам`ятає. Зазначив, що раніше він проживав з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , однак у матері не вистачало коштів для його утримання, оскільки вона ніде не працює. Після цього ОСОБА_4 переїхав проживати до батька. Проживали спільно з батьком, дружиною батька, дідом та бабою по березень 2022 рік та після 24.02.2022 він проживає тільки з бабою і дідом, оскільки батько його військовий та призваний на військову службу. На запитання суду повідомив, що батько намагався говорити з матір`ю, щоб вона змінила свою поведінку, однак будь - яких результатів таких розмов він не побачив.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила, що позивач є її сином, а відповідач є її колишньою невісткою. Зазначила, що сторони в 2007 році зареєстрували шлюб та у шлюбі народився син - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 сторони шлюб розірвали. До 2019 року, поки була жива мати відповідача, дитина проживала спільно з матір`ю та бабою по лінії матері, хоча усі вихідні та свята ОСОБА_4 проводив з батьком, дідом та бабою по лінії батька. В 2020 році до батька ОСОБА_4 зателефонували зі школи та повідомили, що його син не приходить на заняття, зазначили, що у сина значно впала успішність та син фактично не навчається. Також їй відомо, що до її сина телефонувала медична сестра зі школи і повідомляла, що у дитини відсутні обов`язкові щеплення та слід звернути на це увагу. Суду зазначила, що відповідач зловживала та наразі зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не працює. Вживання алкогольних напоїв відповідачем є систематичним. Вказала, що відповідач будь-якої участі у вихованні сина не приймає та матеріальної допомоги на його утримання не надає. Не телефонує синові та не спілкується з ним, навчанням сина не цікавиться, не підтримує зв`язок зі школою. З 2019 року не купує йому ні одягу, ні взуття. Одного разу коли ОСОБА_3 поїхала до м. Одеса на заробітки, телефонувала синові, щоб він взяв гроші у батька та прислав їй гроші, бо остання немає за що повернутись додому. Їй відомо про факти, коли відповідач неодноразово була в стані алкогольного сп`яніння в присутності дитини, що негативно впливає на дитину.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомив, що позивач є його сином. Зазначив, що сторони одружились дуже рано. Відповідач з самого початку подружнього життя проявляла себе як негідна мати. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю та спільно проживала з нею до 7 класу. Після чого відповідач фактично перестала займатись вихованням сина. ОСОБА_4 почав погано навчатись у школі та не відвідував заняття. Зазначив, що відповідач сама запропонувала забрати від неї дитину, оскільки як повідомляла остання вона з ним не справлялась. З моменту переїзду дитини, відповідач усунулась від виконання батьківських обов`язків. Вказав, що ОСОБА_3 зловживала спиртними напоями. Більше одного місяця не може пропрацювати на одній роботі. Телефонує дитині лише пару разів на рік та це і є вся її участь у вихованні дитини. Суду повідомив, що будь-яких перепон у спілкуванні з дитиною ні позивач, ні вони відповідачці не чинять.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст.ст.19, 150, 151-154, 164-166, 171 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15.01.2008 (а.с.10).

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 11.11.2011 в справі №2-2492-2011, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення суду набрало законної сили 22.11.2011 (а.с. 11).

Згідно довідки МКП «Управляюча компанія «Територія Комфорту» №1275 від 17.07.2023, за адресою: АДРЕСА_1 , проживають ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_4 . (а.с. 12).

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2023 за №2676, сержант ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , призваний по мобілізації з 24.02.2022 по теперішній час (а.с. 15).

Відповідно до довідки Комунального закладу «Вінницький ліцей №21» від 17.07.2023 за №02-09/312, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у 10-Б класі у КЗ «Вінницький ліцей №21» (а.с. 21).

З характеристики ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідує, що з 01.09.2009 останній займається у КЗ «Вінницька обласна дитячо-юнацька спортивна школа ім. Ю. Рябчинської» у відділенні веслування на байдарках та каное. ОСОБА_4 зарекомендував себе як старанний, дисциплінований та працелюбний учень. За характером спокійний, врівноважений, доброзичливий, володіє морально-вольовими якостями. (а.с. 22).

Згідно заяви ОСОБА_3 від 01.08.2023, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Гавінською О.А. та зареєстрованої в реєстрі за №1015, ОСОБА_3 діючи добровільно, розуміючи українську мову, перебуваючи в здоровому розумі та ясній пам`яті, повністю усвідомлюючи значення своїх дій, зазначила, що відмовляється від батьківський прав, утримання і виховання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю батьківських почуттів до нього. У даній заяві ОСОБА_3 просила суд розглянути справу про позбавлення її батьківських прав за її відсутності. Також з даної заяви слідує, що ОСОБА_3 розуміє значення, умови та правові наслідки цієї заяви, її зміст відповідає її волі і дійсним намірам, у ОСОБА_3 відсутні заперечення щодо її змісту, про що свідчить її особистий підпис на заяві (а.с. 13).

Відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно сина, не бере участі у його вихованні та утриманні, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, проживає окремо, дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 тривалий час проживає разом з батьками позивача та знаходяться на повному утриманні і вихованні батька.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину, готувати її до самостійного життя.

Ст.11,12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Судом встановлено факт невиконання відповідачем ОСОБА_3 своїх материнських обов`язків відносно сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона проявляє байдужість та інертність до нього, не приймає будь - якої участі в його житті, вона не піклується про його навчання, фізичний та духовний розвиток, матеріально його не підтримує. Вона не вживає будь - яких заходів, які були б спрямовані на підготовку сина до самостійного життя та не спілкується з сином в обсязі достатньому для його нормального самоусвідомлення. В наведеній вище нотаріально - посвідченій заяві повідомила компетентні органи, що в неї відсутні батьківські почуття до сина, а тому вона відмовляється від його утримання та виховання. Факт невиконання відповідачем своїх материнських обов`язків додатково підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як слідує з Висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.01.2024 за №01/00/011/1946, позбавлення ОСОБА_3 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається недоцільним.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не виявляє бажання спілкуватися зі своїм сином на достатньому рівні, не допомагає йому матеріально, не бере участі у його вихованні, не цікавиться його інтересами та успіхами у навчанні, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, тому суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування. При цьому суд звертає увагу на те, що висновок Служби ґрунтується виключно на тому, що сама по собі нотаріально посвідчена заява ОСОБА_3 , про відмову від виконання своїх батьківських обов`язків, без представлення інших доказів, не свідчить про невиконання останньою батьківських (материнських) обов`язків.

Суд погоджується з тим, що єдина, описана вище заява не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, поряд з цим Службою не враховано і ті обставини, які власне нею ж і були встановлені під час розгляду цього питання, а саме те, що відповідач на жодне з засідань Служби, які призначались на 21.11.2023, 12.12.2023, та 02.01.2024, будучи належним чином повідомленою про ці засідання, не з`явилась, чим ще раз проявила свою байдужу позицію до вирішуваного питання. Так само не враховано думку самої дитини ОСОБА_4 , який під час засідання повідомив, що мати не хоче з ним бачитись. Окрім цього у Висновку проігноровано інформацію повідомлену ОСОБА_8 про те, що ще під час його проживання з відповідачем, остання на тривалий час залишала його з бабусею по лінії матері, не працювала та не забезпечувала його.

Таким чином суд приходить до висновку, що викладені у висновку органу опіки та піклування (Служби у справа дітей ВМР) твердження, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.04.2021 року.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року).

Жодних заперечень проти позову відповідач не висловила, відзиву на позов не подала, в судові засідання з розгляду справи по суті не з`являлась, попри те, що вона обізнана про наявність в провадженні суду цієї справи (а.с. 44).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Згідно положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав, факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що має місце факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, вона не бере участі у вихованні та утриманні сина, не піклується про його фізичний, духовний і моральний розвиток, проживає окремо від нього, виявляє байдужість до потреб дитини та щодо своїх батьківських прав, позбавлення відповідача батьківських прав є заходом впливу, який відповідає інтересам дітей, тому суд дійшов висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Неодноразова неявка відповідача в суд, небажання заперечити проти позову всіма доступними йому засобами доказування, байдужість до результатів вирішення спору ще раз вказують на те, що відповідач інертно відноситься до питань опікування та виховання сина.

При цьому, суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Також суд зазначає, що згідно вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 19, 150, 151-155, 164 - 166, 169 СК України, ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 13, 77-79, 81, 89, 223, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 073, 60 гривень.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники судового розгляду:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, , місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, 50.

Повний текст рішення суду виготовлено 11.04.2024.

Суддя: