КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Кулікова С.В., Невідома Т.О.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 16 538,05 грн.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 21.08.2008 ОСОБА_1 , отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 500,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що його заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті www.privatbank, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, та дає згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач в порушення умов договору не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 30.04.2018 має заборгованість в загальному розмірі 16 538,05 грн., яка складається із 413,05 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 10 559,38 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4 540,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн - штраф (фіксована частина), 775,62 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 1-4).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08.02.2019 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 262,43 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 413,05 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 10 559,38 грн, заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом - 4 540,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 626,10 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 37-40).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач просто перераховує вже нараховані суми процентів, при цьому, не надаючи суду формулу розрахунку зазначених відсотків.

Також, матеріали справи не містять Пам`ятки клієнта, яка є невід`ємною частиною кредитного договору, і якою визначається строк і порядок погашення кредиту по платіжним карткам.

Окрім зазначеного, звертає увагу на те, що про існування позову банку відповідач не знав та не був належним чином повідомлений про розгляд справи, тому не мав можливості надати суду свої пояснення та відстоювати свої права.

Зауважує, що згідно п. 8.6 Умов та правил, банк повинен був припинити дію картки та зобов`язати клієнта повернути позичальникові суму заборгованості, відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України. Банк надав кредитний ліміт на суму 500,00 грн 21.08.2008, і ці строки було одразу порушено, то банк мав звернутися до суду вже через 120 днів з моменту порушення умов договору. Оскільки, банк звернувся до суду з даним позовом лише у червні 2018 року, тому є підстави для застосування строку позовної давності, клопотання про застосування якого подано разом із апеляційною скаргою (а.с. 56).

16.10.2023 АТ КБ «ПриватБанк» було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що позичальник особисто підписався про ознайомлення з тарифами, а саме з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій зазначено тип кредитної лінії, базова відсоткова ставка, розмір місячних платежів, порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості. Тобто, сторонами при укладені кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, судом першої інстанції правильно задоволено позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по кредиту.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач був обізнаний про відкрите провадження за позовом банку до нього.

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої банк відкрив відповідачу картку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с. 41).

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховано 16 538,05 грн., яка складається із 413,05 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 10 559,38 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4 540,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн - штраф (фіксована частина), 775,62 грн - штраф (процентна складова), що й просить позивач стягнути з відповідача.

Відповідно до частин 1-2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, зокрема, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, а саме: заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, пеню та штраф (фіксована частина).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів Банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті (https://privatbank.ua), як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання батьківських послуг у ПриватБанку, які розміщені на сайті (https:// www.privatbank.ua), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

Із матеріалів справи вбачається, що анкета-заява, яка 21.08.2008 підписана ОСОБА_1 , містить відомості про бажання відповідача отримати платіжну картку кредитка «Універсальна» зі встановленим кредитним лімітом та встановленою базовою відсотковою ставкою (а.с. 8 зв.).

Крім того, на підтвердження досягнення між сторонами, при укладанні кредитного договору, усіх істотних умов договору, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, банком до позовної заяви надано довідку про умови кредитування від 21.08.2008, у якій зазначена базова % ставка у розмірі 2,5 % на місяць, зазначено розмір щомісячних платежів, строк їх внесення (до 25 числа місяця, наступного за звітним), вказано розмір комісії на залишок заборгованості, зазначені розмір пені та штрафу за порушення умов договору (а.с. 9).

Підписавши заяву та довідку (містяться два підписи позичальника), які є складовими частинами кредитного договору, позичальник відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Отже, підписуючи довідку про умови кредитування за кредитною картою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» сторонами було погоджено усі істотні умови кредитування, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості.

Вирішуючи питання щодо розміру заявленої заборгованості, суд першої інстанції вважав, що відповідач обізнаний про перебування справи в суді, при цьому, відповідач скориставшись своїм процесуальним правом, у встановлений строк відзив або заяви про розгляд справи за участю сторін до суду не подав.

Однак, оскаржуючи судове рішення, відповідач зазначає, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи, у зв`язку з чим був позбавлений права надати свої заперечення та пояснення по справі, а також, ставить питання щодо застосування строку позовної давності.

Із матеріалів справи вбачається, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.07.2018 було відкрито провадження у справі (а.с. 27-28).

Згідно супровідного листа від 20.07.2018 копію ухвали від 20.07.2018 та копію позовної заяви з додатками було направлено на адресу відповідача, однак інформації щодо отримання направленої кореспонденції матеріали справи не містять (а.с. 29).

В подальшому, за розпорядженням т.в.о. керівника апарату суду Щербак А.В., 07.08.2018 було призначено повторний автоматизований розподіл судових справ. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2018 суддю Ладиченко С.В. було замінено на суддю Колдіну О.О. (а.с. 30, 31).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2018 було вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено до розгляду (а.с. 32).

Відповідно до супровідного листав від 12.09.2018 зазначену ухвалу суду від 12.09.2018 було направлено учасникам справи (а.с. 33).

Однак, згідно поштової довідки на конверті, який направлявся на адресу ОСОБА_1 , кореспонденція була повернута до суду у зв`язку з закінченням терміну зберігання, що згідно ст. 128 ЦПК України не є належним повідомленням учасника про рух справи (а.с. 34, 35).

Тобто, за матеріалами справи, ОСОБА_1 дійсно не був належним чином повідомлений про розгляд справи, і не мав можливості надати відзив на позов, а також інші процесуальні заяви щодо заявлених банком вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 200/11343/14-ц, зробила висновок, що якщо відповідач не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, це є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов?язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов?язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 цієї статті).

Оскільки у договорі встановлюються окремі зобов?язання, які деталізують обов?язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов?язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А тому, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема прострочення виконання) відповідачем обов?язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 14-10цс18.

Із матеріалів справи вбачається, що кредитний договір було укладено між банком та ОСОБА_1 21.08.2008.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого банком, 12.11.2008 відповідачем було внесено один платіж на загальну суму 99,50 грн (а.с. 5).

Отже, ОСОБА_1 припинив виконувати щомісячні зобов?язання з погашення кредиту 12.11.2008 - дата здійснення останнього платежу, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 15.06.2018 (а.с. 2).

Ураховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, а також те, що позов поданий 15.06.2018, тому вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню та підлягає стягненню заборгованість, що утворилась за три роки, що передували подачі позову. Однак, із наданого банком розрахунку вбачається, що позовні вимоги заявлено з 21.08.2008 по 30.04.2018.

З огляду на те, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, як то передбачено ч. 2 ст. 264 ЦПК України, тому підлягає стягненню заборгованість, що утворилась у період з 15.06.2015 по 30.04.2018 і становить: 413,05 грн - заборгованість за тілом кредиту, 767,13 грн - заборгованість за процентами за користуванням кредиту, 500,00 грн - заборгованість за пенею та комісією (за період з 15.06.2017 по 30.04.2018).

Таким чином, рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає зміні шляхом зменшення розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

В той же час, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку щодо стягнення штрафу у розмірі 500,00 грн та 775,62 грн, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» нарахування пені та штрафів передбачено за одне і теж порушення - прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, тому вимоги банку про стягнення як пені, так і штрафу за одне і те саме порушення, є порушенням ст. 61 Конституції України, і, як наслідок, не підлягають виконанню.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції у задоволеній частині підлягає зміні шляхом зменшення розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає зміні, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає зміні розподіл судових витрат, та підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 178,84 грн за розгляд справи в суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 лютого 2019 року в частині стягнення тіла кредиту, відсотків та пені змінити шляхом зменшення розміру заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , рах. № НОМЕР_2 ) заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 680(одна тисяча вісімдесят),18 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 413,05 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 767,13 грн, заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом - 500,00 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , рах. № НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 178,84 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.В. Кулікова

Т.О. Невідома