КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7593/2024
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 квітня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Печерського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Головко Ю.Г. у м. Київ 26 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В серпні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив припинити стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 грн. на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року в справі № 759/818/21.

В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила прийняти позовну заяву до розгляду, об`єднати зустрічний позов в одне провадження з первісним позовом, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 108500 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2023 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви, роз`яснено позивачу за зустрічним позовом право на звернення до суду з позовом на загальних підставах, зустрічну позовну заяву разом із доданими матеріалами повернуто відповідачу.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2023 року, зобов`язати суд об`єднати зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та розглянути справу.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що 07 жовтня 2006 року зареєструвала з відповідачем шлюб, розірваний 12 серпня 2021 року рішенням суду. В період шлюбу у сторін народжено дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року з ОСОБА_3 на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. на кожну дитину, починаючи з 21 квітня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття. На підставі даного рішення відкрито виконавчі провадження № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 про стягнення аліментів. ОСОБА_3 аліменти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не сплачує, і на день подання зустрічної позовної заяви заборгованість ОСОБА_3 по аліментах становила 108500 грн. З початком активної фази війни рф проти України ОСОБА_1 з дітьми виїхала за кордон, де отримала статус тимчасового захисту, в тому числі ОСОБА_4 отримав статус тимчасового захисту в ФРН 04 квітня 2022 року. 06 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , на прохання відповідача, привезла сина в Україну для зустрічі з батьком, однак відповідач не повертає сина, ОСОБА_4 обмежено спілкується з матір`ю. Точної адреси проживання сина ОСОБА_3 не повідомив.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про припинення стягнення аліментів в зв`язку з тим, що дитина постійно проживає з ним. В якості доказу ОСОБА_3 надав акт обстеження умов проживання від 15 вересня 2022 року та висновок Голосіївської районної державної адміністрації від 13 лютого 2023 року. Про вказані документи ОСОБА_1 дізналася з матеріалів справи № 757/34783/23-ц і в неї виникли обґрунтовані сумніви щодо належності та допустимості цих доказів, оскільки відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, для розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини один із батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, в тому числі, довідку з місця реєстрації (проживання) та довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Але ОСОБА_3 не міг надати довідку про сплату аліментів, оскільки має заборгованість по аліментах, крім того, відповідач знав, що в 2022-2023 роках його син ОСОБА_4 мешкав з матір`ю у ФРН. З урахуванням наявної заборгованості, відповідач не міг отримати висновок Голосіївської районної державної адміністрації від 13 лютого 2023 року.

З огляду на вищезазначене ОСОБА_1 25 грудня 2023 року звернулася до суду із зустрічною позовною заявою про стягнення пені за несплату аліментів.

Вказувала, що нею було обрано такий спосіб захисту права, оскільки обидва позови взаємопов`язані, виникають із одних правовідносин, а саме обов`язку батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Спільний розгляд зустрічного позову з первісним позовом доцільний, оскільки задоволення зустрічного позову може виключити задоволення первісного позову. Це твердження обумовлене тим, що задоволення зустрічного позову підтверджує неналежність доказів та тверджень первісного позову, в тому числі щодо висновку Голосіївського районної державної адміністрації від 13 лютого 2023 року № 100-1473, а також вирішує питання, чи є підстави для звільнення відповідача від сплати аліментів за умови, що відповідач не сплачував та не утримував свого сина протягом багатьох років.

Звертала увагу, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним відповідає принципу процесуальної економії, відповідно до якого суд, учасники судового процесу економно і ефективно використовують усі встановлені законом процесуальні засоби для правильного та оперативного розгляду справ з дотриманням строків. Крім того, в цьому випадку, принцип процесуальної економії дозволить максимально ефективно захистити права дитини ОСОБА_4 на отримання грошових коштів для свого фізичного, духовного та морального розвитку.

Зазначала, що в матеріалах справи містяться докази того, що ОСОБА_3 знятий з реєстрації 11 липня 2023 року, в порушення вимог закону не зареєстрований та ухиляється від взяття на військовий облік. Де проживає, невідомо. В процесуальних документах зазначається адреса адвоката відповідача. За цих умов, пред`явлення окремого позову призведе до затягування процесу і відповідно порушення інтересів дитини.

Підсумовувала, що розгляд в одному провадженні первісного та зустрічного позову призведе до виключення задоволення первісного позову істотно зменшить предмет доказування та забезпечить ефективний захист інтересів дитини.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) віднесена до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Повертаючи ОСОБА_1 зустрічний позов, суд першої інстанції керувався вимогами ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України та виходив із відсутності підстав для об`єднання в одне провадження первісних та зустрічних позовних вимог, та роз`яснив ОСОБА_1 її право подати окремий позов до суду про стягнення пені за несплату (несвоєчасну сплату) аліментів в разі, якщо вважає, що її права порушені.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 2006 року, розірваному рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року в справі № 759/8188/21 (а. с. 23, 24) та є батьками неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 26).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 22 квітня 2021 року, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з червня 2011 року по теперішній час.

Місце проживання ОСОБА_1 згідно відміток в паспортному документі зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 з 04 квітня 2017 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. на кожну дитину з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 квітня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття (а. с. 28 - 30).

Позивач ОСОБА_3 в листопаді 2023 року звернулася до суду з даним позовом про припинення стягнення аліментів.

Позов мотивував тим, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15 вересня 2022 року постійно проживає з батьком на його повного утриманні за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 15 вересня 2022 року та висновком Голосіївської районної державної адміністрації від 13 лютого 2023 року № 100-1473. Отже, оскільки ОСОБА_4 з 15 вересня 2022 року постійно проживає з позивачем, який в повній мірі піклується та забезпечує свого сина всім необхідним, постійно бере участь у духовному та фізичному розвиткові сина та повністю його утримує за свій рахунок, позивач вважає за необхідне звернутися до суду з позовом про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року в справі № 759/8188/21.

До позовної заяви ОСОБА_3 , зокрема, додано копію висновку Голосіївської районної державної адміністрації від 13 лютого 2023 року № 100-1473 про доцільність умов проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком, згідно якого, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 2006 року по 2021 рік, мають спільних малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наразі проживає разом з батьком ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_3 , житлом користуються на підставі договору оренди нерухомого майна від 28 червня 2021 року, мати разом з молодшим сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час воєнного стану виїхала до Німеччини. 15 вересня 2022 року за вказаною адресою працівником служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації проведено обстеження житлово-побутових умов проживання дитини та з`ясовано, що умови для проживання, виховання та розвитку дитини створені належним чином. Для малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є окреме спальне місце, стіл для навчання, гаджети, необхідні для онлайн навчання. Наявні дитячі речі: книги, шкільне приладдя, іграшки, одяг та взуття відповідно до віку, статі та сезону. В квартирі дотримуються санітарно-гігієнічних норм, наявні продукти харчування в достатній кількості, наявна чиста постільна білизна. Під час обстеження умов проживання дитина в присутності батька надала працівнику служби письмові пояснення, в яких зазначила, що бажає проживати з батьком. Голосіївським районним в м. Києві центром соціальних служб проведено оцінку потреб сім`ї за місцем проживання батька та дитини і встановлено, що батько базові та психоемоційні потреби малолітнього задовольняє в повній мірі, відповідальний, весь вільний час та дозвілля проводить з сином. Батько здатен виконувати батьківські обов`язки та має досить високий батьківський потенціал. Малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в повній мірі забезпечений всім необхідним для повноцінного розвитку та виховання. Зі слів батька, він не чинить перешкод у спілкуванні сина з матір`ю, зі слів дитини, вільно спілкується з матір`ю засобом телефонного зв`язку та за допомогою месенджерів. Дистанційне навчання з 24 лютого 2022 року ОСОБА_4 давалось важко, виїхали з матір`ю за кордон лише з телефоном, до України повернувся влітку та на даний час проживає з батьком, який в повній мірі займається вихованням дитини, починаючи з вересня 2022 року, з матір`ю зв`язку з не було. Документів щодо створення належних умов матір`ю дитини, документів, що матір має самостійний дохід, ОСОБА_1 не надано, таким чином, дослідити питання щодо доцільності проживання дитини з матір`ю на території Німеччини і забезпечення найкращих інтересів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявилось можливим.

Також до позову ОСОБА_3 надано копію акту обстеження умов проживання, складеного провідним спеціалістом служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації на підставі справи № 757/22781/22, згідно якого, за адресою АДРЕСА_3 , зі слів ОСОБА_3 , проживають ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 02 квітня 2009 року, син, проживає, не зареєстрований.

Також до позову ОСОБА_3 надано копію характеристики за місцем проживання, наданої 29 вересня 2022 року асоціацією об`єднань співвласників багатоквартирного будинку «Житловий квартал Республіка» від 29 вересня 2022 року, згідно якої ОСОБА_3 на підставі договору оренди приміщення № 1 від 28 червня 2021 року проживає разом зі своїм сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою АДРЕСА_3 , за час проживання за вказаною адресою скарг від сусідів та мешканців будинку на ОСОБА_3 до Асоціації ОСББ «ЖК Республіка» не надходило.

Також до позову ОСОБА_3 надано копії квитанцій monobank за грудень 2021 року, за березень 2022 року (одержувач ОСОБА_1 з призначенням «аліменти на утримання двох дітей», за липень 2021 року з призначенням «переказ особистих коштів».

Підставою позову ОСОБА_3 є ст. 179 СК України, відповідно до якої аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, та ч. 3 ст. 181 СК України, відповідно до якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно листа відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 21 серпня 2023 року № 1704/26, станом на 21 серпня 2023 року за адресою АДРЕСА_1 , місце проживання жодної особи не зареєстровано (а. с. 112).

Святошинським районним ВДВС у м. Києві від 07 листопада 2023 року на адвокатський запит стягувача надано довідки-розрахунки заборгованості від 07 листопада 2023 року, згідно якої станом на 01 листопада 2023 року заборгованість по аліментах на утримання сина ОСОБА_4 становить 108 500 грн. (а. с. 92 - 93).

Аналогічну копію довідку-розрахунку заборгованості від 07 листопада 2023 року, а також розрахунки пені, надано до зустрічного позову ОСОБА_1 .

В зустрічному позові ОСОБА_1 посилалася на те, що знаходиться на території ФРН, де разом із дітьми отримала статус тимчасового захисту, останній раз була на території України 06 - 08 жовтня 2023 року. 07 жовтня 2006 року вона уклала шлюб з відповідачем, розірваний рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року. Під час шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народилися діти, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року в справі № 759/8188/21 з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 21 квітня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття, однак на сьогоднішній день 03 листопада 2023 року заборгованість ОСОБА_3 по аліментах на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 108500 грн.

Підставою позову ОСОБА_1 є ст. 196 СК України, відповідно до якої у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Згідно з частиною другою статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2, судам роз`яснено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов до або під час попереднього судового засідання (частина перша статті 123 ЦПК України, а треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу шляхом пред`явлення позову до однієї чи обох сторін до закінчення судового розгляду (частина перша статті 34 ЦПК України. Позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову (наприклад, позови кількох осіб про стягнення зарплати чи про поновлення на роботі).

На вказані положення посилався також Верховний Суд в постанові від 23 жовтня 2019 року в справі № 641/378/19 (провадження № 61-11263св19).

Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним.

При цьому вищевказаною нормою процесуального закону визначено дві альтернативні ознаки зустрічного позову:

- або взаємопов`язаність первісного та зустрічного позовів, що зумовлює їх спільний розгляд, зокрема, коли обидва позови виникають з одних правовідносин;

- або їх взаємовиключність, коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічний позов, який прийнятий судом для спільного провадження з первісним позовом, повинен знайти вирішення у виді загального рішення, яке має містити відповідь на обидві заявлені вимоги (як позивача, так і відповідача). Задоволення зустрічного позову спричиняє відмову в задоволенні первісного позову, однак не виключає можливості як задоволення обох вимог, так і однієї повністю, а іншої частково.

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у праві № 522/9011/19, від 17 серпня 2022 року в справі № 478/1018/21 (провадження № 61-2846св22).

В постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 686/22243/16-ц (провадження № 61-20223св18) вказано, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. За своєю сутністю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача. Умовами пред`явлення зустрічного позову є: 1) взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; та 2) доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень. Ураховуючи те, що первісний та зустрічний позови не є взаємопов`язаними, виникли з різних правовідносин і їхній сумісний розгляд є недоцільним та затягне розгляд справи, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви відповідача.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19) зазначено, що зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин. Оскільки судом першої інстанції зустрічний позов до третьої особи було розглянуто в одному провадженні з первісним позовом без встановлення обставин, що свідчать про їх взаємопов`язаність, а мотивувальна частина не містить обґрунтувань щодо відмови у задоволенні первісного позову, то рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в повному обсязі.

В постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 904/6157/19 вказано, що взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: - обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору. Взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; - вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись; - задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково.

Апеляційний суд враховує, що в первісному позові ОСОБА_3 не заявляв вимог про звільнення його від заборгованості по сплаті аліментів за минулий час, в тому числі за період з квітня 2021 року по 30 жовтня 2023 року, за який просила стягнути пеню позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 .

У справі, що переглядається, суд першої інстанції, встановивши, що предметом первісного позову є припинення стягнення аліментів на одну дитину позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з тим, що син постійно проживає з позивачем та знаходиться на повному утриманні, тоді як предметом зустрічного позову є стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з квітня 2021 року по 30 жовтня 2023 року згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року, яке перебуває на виконанні, дійшов правомірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відсутність підстав для об`єднання в одне провадження зустрічних та первісних позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, з огляду на те, що під час розгляду вказаних позовів дослідженню підлягають різні обставини та відповідні до них правовідносини (за первісним позовом - проживання дитини станом на день пред`явлення позову разом з позивачем, а за зустрічним позовом - виникнення заборгованості по сплаті аліментів з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками), відтак позов ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та позов ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасну сплату (несплату) аліментів не є взаємопов`язаними в розумінні статті 193 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що обидва позови взаємопов`язані, випливають із одни правовідносин, а саме обов`язку батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, і що задоволення зустрічного позову може виключити задоволення первісного позову.

З огляду на те, що вказані обставини не були зазначені як підстава позову в зустрічному позові, і їм не надавалася оцінка судом першої інстанції під час вирішення питання про прийняття зустрічного позову, апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що з початком активної фази війни рф проти України ОСОБА_1 з дітьми виїхала за кордон, де отримала статус тимчасового захисту, в тому числі ОСОБА_4 отримав статус тимчасового захисту в ФРН 04 квітня 2022 року; 06 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , на прохання відповідача, привезла сина в Україну для зустрічі з батьком, однак відповідач не повертає сина, ОСОБА_4 обмежено спілкується з матір`ю, точної адреси проживання сина ОСОБА_3 не повідомив.

Апеляційний суд враховує, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року в справі № 759/8189/21 про розірвання шлюбу, або будь-яким іншим судовим рішенням, наявним в матеріалах справи, місце проживання з матір`ю малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не визначалось і протилежного доводами апеляційної скарги не доведено, при цьому в зустрічному позові ОСОБА_1 не заявлено вимог про визначення місця проживання дитини.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , не погоджуючись з наданими позивачем доказами, зокрема з висновком Голосіївської районної державної адміністрації від 13 лютого 2023 року, який, згідно її доводів, не міг бути виданий за умов наявності заборгованості ОСОБА_3 по сплаті аліментів, не позбавлена можливості спростовувати ці докази в межах первісного позову ОСОБА_3 власними доказами та запереченнями в порядку, встановленому ст. 83, 178 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним відповідає принципу процесуальної економії, який дозволяє максимально захистити права дитини ОСОБА_4 на отримання грошових коштів для свого фізичного, духовного та морального розвитку, і що пред`явлення окремого позову, в тому числі, з урахуванням зняття ОСОБА_3 з реєстрації за місцем проживання, призведе до затягування процесу і відповідно порушення інтересів дитини, відхиляються апеляційним судом як нічим не підтверджені припущення.

Апеляційний суд звертає увагу, що позивачем до первісного позову надано докази його фактичного місця проживання за адресою АДРЕСА_3 на підставі договору оренди від 28 червня 2021 року (а. с. 33, 37), чим спростовуються доводи апеляційної скарги про відсутність інформації щодо місця проживання ОСОБА_3 , а також, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості подати позов про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за власним зареєстрованим місцем проживання, згідно ч. 1 ст. 28 ЦПК України.

Апеляційний суд враховує, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не зазначено будь-яких підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, передбачених ст. 376 ЦПК України, і доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з даною ухвалою.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд враховує, що в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2023 року про повернення зустрічного позову, який охоплюється поняттям «заява позивача (заявника)», що міститься у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України судом першої інстанції помилково зазначено, що вказана ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду,

Разом із тим відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Оскільки, допустивши вищезазначені порушення норм процесуального права, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про повернення зустрічного позову, зазначені порушення норм процесуального права не тягнуть за собою скасування судового рішення.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.