Справа № 462/6815/22 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/1919/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю - представника апелянта - адвоката Пащука А.І., представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Перунова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником Пащуком Артемом Ігоровичем , на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про поділ в натурі житлового будинку, визнання права власності, стягнення грошової компенсації, зобов`язання здійснити перепланування будинку,

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулась в суд з вказаним позовом, в якому просила:

- поділити в натурі житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , запропонованим у висновку експерта № 036/22 від 08 вересня 2022 року;

- стягнути на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_5 грошову компенсацію у сумі 28 185 грн 33 коп. та 34 063 грн 52 коп., відповідно, замість зменшеної частки у праві спільної часткової власності, солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - 62 248 грн 85 коп.

- зобов`язати відповідачів за власний кошт здійснити перепланування будинку у відповідності до прибудови до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , як запропоновано у таблиці 3 в додатку до висновку (варіант № 1 висновку);

- у зв`язку з проведеним поділом, припинити право спільної часткової власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Свої вимоги мотивувала тим, що вона разом з відповідачами є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_2 . Станом на день подання позовної заяви, між сторонами частково вирішено питання з порядком використання приміщень у будинку. У зв`язку із цим, позивач бажає скористатись правом щодо його реального розподілу. 08 вересня 2022 року було проведено будівельно-технічну експертизу, якою визначено 4 варіанти поділу будинку, при цьому, варіант № 1 згідно з висновком є найбільш оптимальним для усіх співвласників.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про поділ в натурі житлового будинку, визнання права власності, стягнення грошової компенсації, зобов`язання здійснити перепланування будинку відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду мотивоване тим, що як вбачається з наданого позивачем висновку експерта № 036/22 від 08 вересня 2022 року, такий не містить відомостей, щодо того, чи можливо здійснити поділ будинку, відповідно до ідеальних часток у власності, він передбачає ряд переобладнань, без визначення їх приблизної вартості, між сторонами не вирішено питання, щодо того, на кого покладаються витрати щодо переобладнання, а також, висновком передбачено поділ будинку без земельної ділянки. При цьому, як вбачається з вказаного висновку експерта, варіанти розподілу будинку спрямовані на утворення багатоквартирного житлового будинку, що передбачає інший порядок набуття у власність та користування земельною ділянкою, на якій розташовано будинок. Відтак, відповідачі будуть позбавлені можливості приватизувати земельну ділянку. Крім того, як вбачається з вказаного висновку, він складений, в тому числі, на основі копії технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок, складений ЛОДК «БТІ та ЕО», який міститься в матеріалах справи та датований 24 квітня 2003 року. В той же час, згідно матеріалів справи, такий технічний паспорт є застарілим, та містить неточні відомості, оскільки наявний технічний паспорт обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «БТІ та ЕО», який датований 04 жовтня 2010 року, та в ньому знаходяться інші дані, щодо будинку за адресою в АДРЕСА_2 , ніж в тому, на основі якого, складено висновок експерта.

В липні 2023 року ОСОБА_2 оскаржила рішення суду першої інстанції, подавши апеляційну скаргу, яка підписана представником Пащуком Артемом Ігоровичем , в якій просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2023 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що представлений позивачкою висновок експерта, відповідачами не спростований, такі не заявили перед судом клопотання про проведення відповідної експертизи та не надали суду іншого висновку, яким би було спростовано наданий позивачкою висновок експерта. Оскільки земельна ділянка не перебуває у власності сторін, тому немає значення порядок її поділу при виділенні частки в натурі. Основним показником у цьому питанні є технічна можливість виділу із максимальним збереження часток, що максимально враховано варіантом № 1 висновку експерта. Не відповідає дійсності, що експертиза проведена на підставі технічного паспорта за 2003 рік, оскільки експерт проводив експертизу та в основу експертизи покладено не технічний паспорт, а огляд будинку експертом. Окрім цього, судом першої інстанції досліджувались матеріали інвентарної справи по будинку і розходжень по технічним паспортам за 2003 та 2010 роки немає в частині будинку. Вказує, що експерт був попереджений про кримінальну відповідальність відповідно до статті 384 КК України.

В серпні 2023 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, який підписаний представником ОСОБА_6 , в якому міститься прохання відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Такий мотивований законністю та обґрунтованістю оскаржуваного рішення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що будинковолодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , і складається із шестикімнатного житлового будинку з чотирма кухнями, житловою площею 82,8 кв.м. та загальною площею 172 кв.м., та господарських будівель - цегляних гаражів Б, Е, цегляних сараїв В, Г, металевих воріт, огорожі №1-4, асфальт-бетонного мощення 1, криниці з бетонних кілець К, належить на праві приватної спільної часткової власності сторонам по справі (а.с. 31-33, 39-40) у таких частках:

- ОСОБА_5 - 7/24 часток;

- ОСОБА_4 - 5/24 часток;

- ОСОБА_2 - 5/24 часток

- ОСОБА_1 - 7/24 часток.

В матеріалах справи також містяться технічний паспорт на індивідуальний житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , виготовлений 24 квітня 2003 року ( а.с.34-38, 41-45).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26 червня 1995 року по справі № 2-666/1995, яке частково змінено ухвалою Львівського обласного суду від 30 жовтня 1995 року, №33-734, встановлено порядок користування будинком АДРЕСА_2 .

У статті 41 Конституції України закріплено одне із основоположних прав людини і громадянина - непорушність права власності, відповідно до якого кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтями 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майно, які ним здійснюються на власний розсуд. Право власності є непорушним та ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За загальним правилом, власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (частини перша-третя статті 358 ЦК України).

Спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує:

(а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники);

(б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до частини другої статті 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється (див.: постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 243/6275/16-ц (провадження № 61-42813св18).

Тлумачення положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку про те, що поділ будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2012 року у справі № 6-12цс13, а також у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц (провадження № 61-21409св18), від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15 (провадження № 61-26178св18) від 11 жовтня 2021 року у справі № 607/14338/19-ц (провадження № 61-19073св20).

Відповідно до статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України).

Згідно з вимогами статті 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Саме суди першої та апеляційної інстанцій як суди факту здійснюють дослідження та оцінку доказів.

Дослідження доказів - це процесуальна діяльність суду та інших учасників цивільного процесу щодо безпосереднього сприйняття і вивчення в судовому засіданні фактичних даних, якими сторони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення. Вона провадиться в судовому засіданні з додержанням принципів усності, безпосередності та безперервності. Зокрема, під час судового розгляду справи суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясовує обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та досліджує в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються. З урахуванням змісту спірних правовідносин, обставин справи та зібраних у справі доказів суд під час розгляду справи по суті може змінити порядок з`ясування обставин справи та порядок дослідження доказів, про що зазначається у протоколі судового засідання (стаття 228 ЦПК України).

Оцінка доказів завершує весь процес доказування. Результати оцінки доказів знаходять відображення в мотивувальній частині судового рішення, в якому суд зобов`язаний вказати, які факти судом встановлені, на основі яких доказів, які докази були відкинуті судом і з яких мотивів. Оцінка зібраних доказів здійснюється з точки зору їх достовірності, повноти, несуперечності, достатності на основі внутрішніх переконань.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Тобто, серед джерел доказів, відповідно до статті 76 ЦПК України, крім іншого, є висновок експерта.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» від 01.06.2006 року, яке відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судом, як джерело права, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

Відповідно до приписів статті 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Як вбачається з наданого позивачем висновку експерта № 036/22 від 08 вересня 2022 року (а.с.10-30), такий складений лише щодо будинку без врахування приналежних до нього господарських будівель та споруд, не містить відомостей, щодо того, чи можливо здійснити поділ будинку, відповідно до існуючих ідеальних часток у власності і при цьому передбачає варіанти поділу з відхиленням від розміру часток, що, в свою чергу, передбачає ряд переобладнань, без визначення їх приблизної вартості та на кого слід покласти витрати щодо переобладнання.

З урахуванням викладеного, підстав та предмету позову, місцевий суд прийшов до вірного висновку про відхилення наданого позивачем висновку експерта № 036/22 від 08 вересня 2022 року, та як наслідок і про необґрунтованість позовної вимоги про поділ в натурі житлового будинку, а відтак і про відмову у задоволенні такої та правомірно відмовив у задоволенні вимог позивача про визнання права власності, стягнення грошової компенсації, зобов`язання здійснити перепланування будинку та припинення права спільної часткової власності на будинок, як похідних.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що за відсутності згоди інших співвласників будинку на припинення права спільної часткової власності на будинок та поділ такого відповідно із запропонованим позивачем варіантом, ефективним способом захисту за наявності відповідних доказів буде позов про виділ в натурі частки із спільної часткової власності.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, або змінити рішення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, а саме того, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, підстави для здійснення розподілу судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником Пащуком Артемом Ігоровичем , залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 березня 2024 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич