РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03.07.2024

Справа № 522/23566/21

Провадження № 2/522/1836/24

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Ярема Х.С.

при секретарі судового засідання - Кніш Д.А.

за участю: представник позивача - ОСОБА_1

розглянув справу за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про усунення перешкод у користуванні майном шляхом знесення.

ВСТАНОВИВ:

1.08.12.2021 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 .

2.Позивач просить суд:

- усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні житловим будинком, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом знесення паркану, який знаходиться на подвір`ї за адресою АДРЕСА_2 між житловим будинком ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за рахунок ОСОБА_4 або з компенсацією з неї відповідних витрат особі, яка їх понесла.

3.22.12.2021 відкрито загальне позовне провадження.

4.14.12.2023 залучено правонаступника відповідача ОСОБА_5 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) - ОСОБА_3 .

5.22.02.2024 зарито підготовче провадження.

6.Відповідач про розгляд справи повідомлялась належним чином в порядку п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за сукупністю підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

7. ОСОБА_2 звернення до суду з цим позовом пояснює тим, що він та ОСОБА_4 були співвласниками житлового будинку, який знаходиться на АДРЕСА_2 в частках 392/1000 - ОСОБА_2 , 698/1000 - ОСОБА_4 В 2014 році ОСОБА_2 зареєстрував право власності на частину будинку, виділивши свою частку в окремий будинок, якому присвоєна адреса АДРЕСА_1 . Земельна ділянка, що знаходиться під будинками є суміжною, використовується для обслуговування будинків. Однак сусідка ОСОБА_4 встановила великий металевий паркан на бетонному фундаменті, який фактично примикає до зовнішньої стіни будинку ОСОБА_2 , не дає проходу до частини його будинку. Це позбавляє позивача можливості обслуговувати житловий будинок та обмежує його доступ до стін та покрівлі. ОСОБА_4 відмовлялась знести паркан, а після її смерті, її матір, як спадкоємець, продовжує ухилятися від знесення паркану. Спір не може бути вирішено в порядку добросусідства на добровільних засадах.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

8. ОСОБА_2 був співвласником домоволодіння в АДРЕСА_2 (розмір частки 392/1000), а співвласником 698/1000 - ОСОБА_4 .

9. ОСОБА_2 виділив належну йому частину домоволодіння в окремий житловий будинок та 26.05.2014 зареєстрував право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , загальною площею 147,4 кв.м., житловою 85,3 кв.м.

10. ОСОБА_4 є другим власником домоволодіння АДРЕСА_2 (розмір частки 608/1000). Право власності зареєстроване 28.04.2006.

11.З технічного паспорту на будинок, що належить нам праві власності ОСОБА_2 , вбачається, що житловий будинок площею 147,4 кв.м позначений літерою «В» з прибудовами літ. «В», «В12, мансардою, гараж - літерою «Г». Частина домоволодіння, належна ОСОБА_4 , становить собою єдину споруду та є суміжною до житлового будинку позначеного літерою «В».

12.Житлові будинки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 знаходяться на земельній ділянці АДРЕСА_2 площею 694 кв.м. та є у їхньому спільному користуванні. Земельна ділянка є землею комунальної власності, у власність позивачу та відповідачу не передавалась, виділена у користування під розміщення житлового будинку.

13.Спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , як співвласниками домоволодінь, щодо порядку спільного використання двором через встановлення ОСОБА_4 паркану без погодження з іншим співвласником, був ініційований ОСОБА_2 в суді (справа №522/8858/120 Заочним рішенням від 07.09.2011 задоволено вимоги про усунення перешкод шляхом зобов`язання знести незаконно побудований паркан. Рішенням апеляційного суду від 13.06.2016 залишено в силі рішення суду першої інстанції. Ухвалою ВССУ від 05.09.2016 рішення судів залишені без змін. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.05.2018 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Далі, переглядаючи за нововиявленими обставинами зазначені судові рішення, рішенням суду від 04.05.2018 скасовано за нововиявленими обставинами рішення суду від 13.07.2015 та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

14.Згідно з висновком будівельно-технічної експертизи №103/2021 від 21.02.2022, експертом, виходячи з проведеного дослідження наданих Замовником документів, результатів візуального огляду частини житлового будинку літ. «В» на АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 та вимог нормативних актів, враховуючи, що:

-зовнішні стіни обстежуваної частини житлового будинку літ. «В» (на рівні приміщення №1-5 та приміщення №1-10). який належить ОСОБА_2 виходять на територію суміжного землекористувача ОСОБА_4 ;

-з боку суміжного землекористувача - ОСОБА_4 встановлений паркан, який примикає до зовнішньої стіни житлового будинку літ. «В» (на рівні приміщення №1-5), який належить ОСОБА_2 , де відсутній прохід до зовнішніх стін частини житлового будинку літ. «В» (на рівні приміщення №1-5 та приміщення №1-10). належного ОСОБА_2 , які виходять територію суміжного землекористувача - ОСОБА_4 ,

-експерт дійшов до висновку про те, що з боку суміжного землекористувача ОСОБА_4 відсутня технічна можливість обслуговування (ремонту) частини житлового будинку літ. «В» на АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 , що не відповідає п. 6.1.41 ДБН 5.2.2-12:2019 Планування та забудова територій, затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019 р. №104, в якому зазначено: «При розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м.

Висновки суду.

15.Предметом спору є наявність з боку одного власника житлового будинку встановлення перешкод (паркану), що обмежують іншого власника суміжного житлового будинку в користуванні ним. Способом захисту порушених прав власника будинку є демонтаж перешкоди.

16.Таким чином, суд повинен з`ясувати чи є встановлений відповідачем паркан перешкодою в доступі позивачеві до обслуговування його частини будинку.

17.У статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

18.Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (постанова ВС від 26.06.2019 справа №25/2625/17).

19.Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 справа № 653/1096/16).

20.Відповідно до частини 1 статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

21.Згідно зі статтями 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

22.Згідно з ст. 70 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

23.У частині 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу шляхом, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення.

24.При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

25.З технічного паспорту на будинок, що належить нам праві власності ОСОБА_2 , вбачається, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , площею 147,4 кв.м позначений літерою «В» з прибудовами літ. «В», «В12, мансардою, гараж - літерою «Г». Частина домоволодіння, належна ОСОБА_4 , становить собою єдину споруду та є суміжною до житлового будинку позначеного літерою «В».

26. ОСОБА_2 (будинок на АДРЕСА_1 ) та спадкоємець ОСОБА_3 (будинок на АДРЕСА_2 ) є суміжними користувачами суміжної земельної ділянки в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , площею 694 кв.м. На цій земельній ділянці знаходяться їхні житлові будинки.

27.Земельна ділянка є землею комунальної власності, у власність позивачу та відповідачу не передавалась, виділена у користування під будівництво житлового будинку.

28.У цьому спорі позивач посилається на те, що відповідач (сусід) самовільно без погодження з позивачем встановила великий металевий паркан з бетонним фундаментом. Вхід через цей паркан має лише відповідач, вона встановила його як огорожу свого будинку, створивши собі подвір`я огороджене парканом. Проте цей паркан повністю примикає є стіни житлового будинку позивача, він туди абсолютно не має доступу. І таким чином, фактично частина будинку позивача знаходиться за цим парканом. ОСОБА_2 не може обслуговувати житловий будинок з цієї частини.

29.Згідно з висновком будівельно-технічної експертизи від 21.02.2022, експерт, виходячи з проведеного дослідження наданих документів, результатів візуального огляду частини житлового будинку літ. «В» на АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 , та вимог нормативних актів, враховуючи, що: зовнішні стіни обстежуваної частини житлового будинку літ. «В» (на рівні приміщення №1-5 та приміщення №1-10), який належить ОСОБА_2 виходять на територію суміжного землекористувача ОСОБА_4 ; з боку суміжного землекористувача ОСОБА_4 встановлений паркан, який примикає до зовнішньої стіни житлового будинку літ. «В» (на рівні приміщення №1-5), який належить ОСОБА_2 , де відсутній прохід до зовнішніх стін частини житлового будинку літ. «В» (на рівні приміщення №1-5 та приміщення №1-10). належного ОСОБА_2 , які виходять територію суміжного землекористувача - ОСОБА_4 , прийшов до висновку, що з боку суміжного землекористувача ОСОБА_4 відсутня технічна можливість обслуговування (ремонту) частини житлового будинку літ. «В», який належить ОСОБА_2 , що не відповідає п. 6.1.41 ДБН 5.2.2-12:2019 Планування та забудова територій, затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019 р. №104, в якому зазначено: «При розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м.

30.Суд дослідив висновок експерта, фотокартки розташування паркану та будинків, та дійшов висновку, що дійсно перешкода (паркан) встановлена на території прибудинкової земельної ділянки таким чином, що власник житлового будинку ОСОБА_6 немає доступу до обслуговування частини свого будинку, обмежений у доступі до стін та покрівлі свого будинку, що створює перешкоди в обслуговувані будинку, які виникли внаслідок встановлення паркану.

31.Відтак вимоги щодо знесення цього паркану суд вважає законними.

32.У той же час, позивач просить про знесення паркану, який знаходиться на подвір`ї за адресою АДРЕСА_2 між житловим будинком ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за рахунок відповідача або з компенсацією з неї відповідних витрат особі, яка їх понесла.

33.Суд вважає, що паркан підлягає демонтажу лише в частині, яка забезпечить доступ позивачеві до обслуговування його частини будинку, а не в цілому.

34.Крім того, вимоги про знесення паркану відповідачем за власні кошти або з компенсацію позивачеві цих витрат, які він чи будь-яка інша особа понесуть у зв`язку зі знесенням паркану, суд вважає необгрунтованими, оскільки наявність цих витрат лише передбачається та є поки, що абстрактною сумою. Суд вважає, що зобов`язання відповідача демонтувати частину паркану є достатньою умовою для захисту прав та інтересів позивача, незалежно як зробить це відповідач, - добровільно чи в примусовому порядку через звернення рішення суду до виконання до державної виконавчої служби.

35.Суд не бере до уваги рішення суду від 04.08.2018 у справі № 522/8858/12, яким відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_4 про усунення перешкоди у користуванні належними йому 392/1000 частинами житлового будинку шляхом зобов`язання ОСОБА_4 за власний рахунок знести улаштовану нею металеву огорожу на території внутрішньо дворового простору на АДРЕСА_2 , стягнення моральної шкоди, оскільки цей позов був заявлений з інших підстав, а саме з підстав порушення відповідачем як співвласником домоволодіння порядку спільного використання двору, який виник через встановлення паркану без погодження з іншим співвласником.

36.Судові витрати за подання позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

37.Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 належним йому житловим будинком ( АДРЕСА_1 ) шляхом демонтажу паркану, встановленого біля житлових будинків, що знаходяться на АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , в частині, що встановлений зі сторони житлового будинку АДРЕСА_1 , та становить перешкоди в доступі до цього житлового будинку.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 454 гривні.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 12.08.2024.

Суддя Ярема Х.С.