КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2546/2024
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 березня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Дніпровського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Галагана В.І. в м. Київ 09 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до Моторного (транспортного) страхового бюро України, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення регламентної виплати,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_2 як законний представник неповнолітньої ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 6300 грн. витрат на проведення експертиз, 27948,19 грн. матеріального збитку, 134986 грн. регламентну виплату за втрату годувальника, всього 169234,19 грн.

Позов мотивував тим, що 05 листопада 2019 року близько 05:30 водій ОСОБА_5 , громадянин Республіки Молдова, керуючи автомобілем Peugeot 407 д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Київська (в межах буд. 216) м. Бровари, в напрямку м. Чернігів, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , яка рухалася в напрямку м. Київ і яка внаслідок ДТП загинула на місці події, а автомобіль Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_2 зазнав значних конструктивних пошкоджень.

24 січня 2020 року водію ОСОБА_5 було пред`явлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 000017 по обвинуваченню його у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Впродовж судового розгляду справи обвинувачений з`явився тільки на перше судове засідання, після чого виїхав до рф та не повертався. 09 лютого 2023 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області в справі № 361/669/20 обвинуваченого оголошено в розшук, а кримінальне провадження зупинено.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Peugeot 407 д.н.з. НОМЕР_1 забезпечена полісом (зелена карта) RUS/002/22202976, отже відповідно до ст. 40.1, 41.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особою, відповідальною за шкоду, завдану внаслідок даної ДТП, є МТСБУ.

Відповідно до звіту № МК0074_19_FO_CB7316BB, матеріальний збиток (ринкова вартість до ДТП) автомобіля Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_2 становить 59416,72 грн., оскільки сума відновлювального ремонту 229558,05 грн. перевищує ринкову вартість аналогічного транспортного засобу до ДТП, а отже його ремонт є економічно недоцільним. Вартість залишків становить 3520,34 грн. Таким чином, розмір регламентної виплати щодо відшкодування матеріального збитку на підставі ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить 59416,72 грн. - 3520,34 грн. = 55896,38 грн.

Оскільки відповідач не виконав вимоги ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілі самостійно замовили експертне дослідження матеріального збитку транспортного засобу, вартість яких становить 3500 грн. та 2800 грн. відповідно, разом 6300 грн. Обвинувачений самостійно відшкодував потерпілим витрати щодо моральної шкоди, тому вимога до відповідача на підставі ст. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не пред`являється.

Потерпілими особами, які мають право на отримання регламентної виплати, є мати загиблої ОСОБА_3 в розмірі 49900 грн., що підтверджується товарним чеком та актом про надання ритуальних послуг; старший син загиблої ОСОБА_4 , студент денної форми навчання, відповідно до п. 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1200 ЦК України, в розмірі 75114 грн.; неповнолітня донька загиблої ОСОБА_1 в особі її законного представника - батька ОСОБА_2 , яка має право на отримання регламентної виплати в розмірі 6300 грн. витрат на проведення експертиз на підставі ст. 34 Закону № 1961-ІV, 27948,19 грн. (50 % від 55896,38 грн.), оскільки є спадкоємцем автомобіля Lanos; 134986 грн. відповідно до ст. 27.2 Закону № 1961-ІV, ст. 1200 ЦК України (260000 грн. (ліміт) - 75114 грн. (виплата старшому сину) - 49900 грн. (витрати на поховання). Відповідно до ст. 1200 ЦК України, на кожного утриманця припадає мінімальної заробітної плати (4173/3 = 1391), оскільки загибла не працювала. На момент ДТП молодшій дитині було 7 років та 7 місяців, до 18 років залишається 10 років і 5 місяців. Отже, виплата щодо втрати годувальника становить 173875 грн., але сума зменшується, бо перевищує ліміт.

16 грудня 2019 року потерпілі через представника звернулися до МТСБУ з повідомленням про ДТП та заявою про регламентну виплату. 27 грудня 2019 року листом № 8.3-03/43384 МТСБУ призупинило розгляд справи, вимагаючи документи щодо встановлення вини водія ОСОБА_5 , хоча відповідно до ст. 35 Закону № 1961-ІV дані документи не є обов`язковими для здійснення страхового відшкодування чи регламентної виплати. Повторні неодноразові заяви потерпілих про здійснення регламентної виплати були проігноровані.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2023 року позов задоволено, стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , матеріальну шкоду в розмірі 27948,19 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 6300 грн., всього на суму 34248,19 грн. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , страхове відшкодування (регламентну виплату) по втраті годувальника у вигляді одноразової виплати в розмірі 134986 грн. Стягнуто з МТСБУ в дохід держави судовий збір в розмірі 1692,34 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року заяву МТСБУ про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Відповідач МТСБУ, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що ухвалюючи рішення 09 жовтня 2023 року, суд не дослідив належним чином можливість ухвалення заочного рішення при встановленні строку для подання відзиву до 09 жовтня 2023 року. 05 жовтня 2023 року МТСБУ було подано відзив на позовну заяву, який судом не було враховано, хоча відзив подано в межах даного строку. Отже, спір вирішено судом формально.

Наводив зміст ст. 1187, 1188 ЦК України, вказував, що на сьогодні Броварським міськрайонним судом Київської області не визначено винну особу у настанні ДТП, отже є підстава для зупинення провадження в справі. В зв`язку з повномасштабною агресією рф проти України МТСБУ не має можливості отримати підтвердження щодо дії полісу Зелена карта та в подальшому отримати відшкодування в рамках процедурних правил, в зв`язку з чим вважав за необхідне залучити в якості третьої особи винуватця ДТП та його страхову компанію. Водночас задля встановлення цих обставин МТСБУ у відзиві було заявлено клопотання про залучення третіх осіб, яке судом також було проігноровано і зайнято лише одну позицію, що МТСБУ є зобов`язуючим суб`єктом, без встановлення обставини, на підставі якої МТСБУ здійснює регламентну виплату та подальші дії при такій виплаті.

Підсумовуючи викладене, МТСБУ повністю заперечувало проти позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими, незаконними і такими, що не підлягають задоволенню. Також внаслідок ігнорування судом відзиву та заявлених клопотань та заяв, судом взагалі не було враховано заяву про застосування строку позовної давності. ДТП сталася 05 листопада 2019 року, і з дати настання страхового випадку починається строк позовної давності, який сплив 05 листопада 2022 року.

Вказував, що ч. 1 ст. 264 ЦК України поширюється на позовні вимоги, заявлені в порядку ст. 1200 ЦК України. До позовних вимог, заявлених стороною позивача, та спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до приписів ст. 23.1 якого, шкодою, заподіяною життю потерпілого внаслідок ДТП, є, зокрема, шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Крім того, положеннями п. 27.2 ст. 27 Закону України № 1961-ІV визначено розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям померлого. Вказував, що даними нормами закону передбачено відшкодування шкоди за витрати, пов`язані зі смертю потерпілого, а ст. 1200 ЦК України розповсюджується на відносини відшкодування шкоди зі смертю потерпілого особами, які мають право на отримання такого відшкодування.

Оскільки предметом позовних вимог є отримання регламентної виплати, то до даних правовідносин застосовується загальний строк позовної давності - трирічний строк на подання позовної заяви, а не ч. 1 ст. 264 ЦК України, оскільки дана стаття стосується відносин, передбачених ст. 1200 ЦК України та потрібна для захисту осіб, які мають право на таке відшкодування.

Від законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо пропуску строку позовної давності, вказував, що апелянт плутає деліктні і договірні відносини та невірно тлумачить застосування строку позовної давності, яка в даному випадку не підлягає застосуванню, з огляду на те, що предметом позову є договірні зобов`язання, що базуються на договорі страхування (Зелена карта), де МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди (п. 40.1 ст. 40 Закону № 1961-ІV). Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто строк позовної давності до МТСБУ на підставі договірних зобов`язань починається з дати прийняття ним неправомірного рішення (відмови у виплаті страхового відшкодування/регламентної виплати або на 91 день з моменту подання заяви, оскільки законом визначений 90-денний строк на виплату). Оскільки обставини ДТП розглядаються у кримінальному провадженні, відповідно до п. 36.2 Закону № 1961-ІV, 90-денний строк розгляду заяви про здійснення регламентної виплати призупиняється. Таким чином, відсутній будь-який строк початку порушеного права позивача. Позовна давність на призупинені відносини врегулювання страхового/регламентного випадку не можуть бути нараховані, оскільки дія договору страхування (Зелена карта) все ще триває, а страховик ще не порушив строків виплати чи прийняття рішення.

По-друге, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування). Позивач є законним представником застрахованої особи, а відповідач - гарантом іноземного страховика щодо страхового відшкодування за договором «Зелена карта».

По-третє, преамбулою та ст. 3 Закону № 1961-ІV передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяною в тому числі життю та здоров`я потерпілих. Отже, вимога позивача про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, повністю відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, оскільки положення Закону № 1961-ІV покликані регулювати ці відносини.

Щодо неприйняття судом до уваги відзиву відповідача, вказував, що відповідачем всупереч ч. 4 ст. 178 ЦПК України не було направлено позивачу копії цього відзиву, отже, поданий відзив не відповідає вимогам процесуального законодавства.

Щодо відсутності вироку суду, зазначив, що страховик має прийняти рішення щодо виплати страхового відшкодування без наявності рішення суду про притягнення до адміністративної відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована.

Щодо підтвердження дії полісу Зелена карта, зауважував, що повідомлення про ДТП та заява про здійснення регламентної виплати були подані до МТСБУ 16 грудня 2019 року, 27 грудня 2019 року відповідачем здійснено попередній розгляд заяви та направлено лист-відповідь, отже до 24 лютого 2022 року у МТСБУ було понад два роки для підтвердження чи спростування валідності полісу Зелена карта.

Заперечував щодо необхідності залучення до участі в справі ВСК «Страховий дом» та ОСОБА_7 , оскільки незалежно від результатів підтвердження чи спростування дії полісу Зелена карта МТСБУ є відповідальною особою за відшкодування шкоди потерпілим, всі інші питання щодо того, з якого саме фонду буде здійснена регламентна виплата, є внутрішніми питаннями відповідача. Ліліана Ротаря цей позов також не стосується та наразі здійснюється розшук даної особи правоохоронними органами. Вважав дії відповідача цинічним небажанням виконати свої зобов`язання та спробу затягнути час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про стягнення регламентної виплати, суд першої інстанції виходив із того, що 05 листопада 2019 року сталася ДТП за участі громадянина Молдови ОСОБА_8 , який керуючи автомобілем «Пежо», державний номерний знак НОМЕР_3 , рухаючись автомобільною дорогою по вул. Київській в напрямку м. Чернігова в м. Бровари Київської області, не врахував дорожню обстановку, не проявив уважність під час керування транспортним засобом, діючи з необережності, створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, чим порушив п. 2.3 (б), (д), 12.1 ПДР України, під час руху не обрав безпечну швидкість руху, чим порушив п. 1.1 розділу 34 ПДР України, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ДЕУ Ланос», під керуванням ОСОБА_6 , яка рухалась в зустрічному напрямку до м. Києва та внаслідок ДТП загинула на місці пригоди. Оскільки на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність особи, винної у вчиненні ДТП, була забезпечена полісом «Зелена карта», з відповідача МТСБУ на користь утриманця загиблої, її дочки - позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 27 948,19 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі 6 300,00 грн., а всього на суму 34248,19 грн., а також страхове відшкодування (регламентну виплату) по втраті годувальника у вигляді одноразової виплати у розмірі 134986 грн.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05 листопада 2019 року в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження № 0000917, попередньо кваліфіковане за ч. 2 ст. 286 КК України, згідно фабули якого, 05 листопада 2019 року, близько 06:30 водій Rotari Lilian, громадянин Молдови, керуючи автомобілем Peugeot 407 д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Київська (в межах буд. 216) м. Бровари, Київської області, в напрямку м. Чернігів, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем Daewoo Lanos д.н.з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , яка рухалася в напрямку м. Київ; внаслідок ДТП ОСОБА_6 загинула на місці події, Rotari Lilian отримав тілесні ушкодження у вигляді забоїв (а. с. 8 т. 1).

Згідно довідки про причину смерті, виданої 06 листопада 2019 року, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в зв`язку з численними переломами кісток скелету з пошкодженням внутрішніх органів (а. с. 32 т. 1).

ОСОБА_9 є власником автомобіля Peugeot 407 д.н.з. НОМЕР_1 (а. с. 25 - 26 т. 1).

ОСОБА_6 була власником автомобіля Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_2 (а. с. 37 - 38 т. 1).

ОСОБА_6 мала двох дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 (позивач) ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 50, 60 т. 1).

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2010 року шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 розірвано, прізвище сторонам залишити без змін ОСОБА_13 (а. с. 40 т. 1).

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 24 червня 2021 року в справі № 734/1474/21 позов ОСОБА_3 задоволено, визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 56 - 59 т. 1).

19 травня 2020 року державним нотаріусом Козелецької районної державної нотаріальної контори Чернігівської області видано свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно яких спадкоємцями зазначеного в цьому свідоцтві майна (автомобіль марки Daewoo Lanos д.н.з НОМЕР_2 ) після смерті ОСОБА_6 є її мати ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_10 в рівних частках (а. с. 64 - 65).

Згідно звіту № МК0010_20_FO_CВ7316ВВ від 02 лютого 2020 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_14 , ліквідаційна вартість пошкодженого при ДТП автомобіля Daewoo Lanos д.н.з НОМЕР_2 складає 3168,31 грн., утилізаційна вартість - 3520,34 грн. (а. с. 82 - 97 т. 1); вартість складання звіту, сплачена ОСОБА_2 , складає 2800 грн. (а. с. 81 т. 1).

Згідно звіту № МК0074_19_FO_CВ7316ВВ від 06 січня 2020 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_14 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Daewoo Lanos д.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_6 , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 59416,72 грн. (а. с. 120 - 130 т. 1); вартість складання звіту, сплачена ОСОБА_2 , складає 3500 грн. (а. с. 119 т. 1).

12 лютого 2020 року ОСОБА_2 склав розписку про те, що отримав від захисника підозрюваного ОСОБА_15 грошові кошти в сумі 122100 грн., що еквівалентно 5000 доларів США, в якості часткового відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_2 в зв`язку із загибеллю ОСОБА_6 (а. с. 74 т. 1).

16 грудня 2019 року до МТСБУ було подано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 05 листопада 2019 року о 06:30 в м. Бровари по вул. Київська, в якому викладено обставини ДТП, відомості про його учасників та місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу (а. с. 69 т. 1).

Також 16 грудня 2019 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_16 повідомила МТСБУ та захисника підозрюваного ОСОБА_15 про час і місце проведення огляду автомобіля Daewoo Lanos нз НОМЕР_2 , попередивши, що в разі неявки представників огляд буде проведено без їх участі (а. с. 71 т. 1).

Крім того, 16 грудня 2019 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_16 подала до МТСБУ заяву, в якій просила здійснити відшкодування оціненої шкоди, та надала реквізити свого розрахункового рахунку (а. с. 70 т. 1).

27 грудня 2019 року МТСБУ направило ОСОБА_16 інформацію про порядок врегулювання вимоги, в якій повідомляло про необхідність надання завіреної належним чином копії документу (вироку суду, постанови слідчого про закриття кримінального провадження, постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності тощо), що підтверджує настання відповідальності іншого учасника за скоєння ДТП (а. с. 72 - 73 т. 1).

14 лютого 2020 року ОСОБА_3 надано до МТСБУ копію обвинувального акту в кримінальній справі (а. с. 76 т. 1).

25 травня 2020 року та 20 лютого 2023 року ОСОБА_3 повторно зверталася до МТСБУ з заявами про здійснення регламентної виплати, відповідно до якої заявником викладено обставини дорожньо-транспортної пригоди від 05 листопада 2019 року та обставини, викладені в обвинувальному акті, відповідно до якого порушення правил дорожнього руху убачається лише в діях ОСОБА_17 , який свою вину визнав, на момент ДТП мав діючу «Зелену картку», заявником зауважено про надання МТСБУ повного пакету документів для відшкодування непрацездатній матері померлої, ОСОБА_3 , 1962 року народження, витрат на поховання у розмірі 49900,00 грн., малолітній доньці померлої, ОСОБА_1 , 2012 року народження, - виплати по втраті годувальника, студенту денної форми навчання сину померлої, ОСОБА_4 , 2000 року народження, - виплати по втраті годувальника, а також відшкодування матеріальної шкоди спадкоємцям за законом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 по частині матеріальної шкоди внаслідок пошкодження належного померлій транспортного засобу, на загальну суму 56 248,10 грн. (а. с. 77 - 79 т. 1).

На а. с. 16 - 23 т. 1 наявна копія схеми до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, складеної 05 листопада 2019 року, та фототаблиці до протоколу огляду місця ДТП від 05 листопада 2019 року по вул. Київській в м. Бровари Київської області.

26 січня 2020 року затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_15 , відомості про які внесені до ЄРДР № 0000917 від 09 листопада 2017 року, згідно якого ОСОБА_8 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_6 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України; обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_15 , є щире каяття (а. с. 9 - 14 т. 1).

Цивільна відповідальність ОСОБА_8 станом на час ДТП була застрахована відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», поліс RUS/002/22202976, у ВСК «Страховой дом» (а. с. 15 т. 1).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2023 року в справі № 361/669/20 оголошено в розшук обвинуваченого ОСОБА_8 , розгляд кримінального провадження № 0000917 від 05 листопада 2019 року зупинено до розшуку обвинуваченого ОСОБА_8 (а. с. 27 т. 1).

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області 11 лютого 2020 року ОСОБА_3 , вона має такий склад сім`ї: син ОСОБА_18 зареєстрований, але не проживає, онука ОСОБА_10 . Померла ОСОБА_6 була зареєстрована в АДРЕСА_1 (а. с. 39 т. 1).

Згідно акту надання послуг № 14 від 07 листопада 2019 року за замовленням ОСОБА_3 , виконавцем ФОП ОСОБА_19 , надано, а замовником сплачено ритуальні послуги на загальну суму 49900 грн. (а. с. 42 - 43 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до п. 40.1 ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди: на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», заподіяної власниками та/або користувачами транспортних засобів, якщо такі власники та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат «Зелена картка», виданий від імені страховиків - членів МТСБУ; на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до п. 41.2 (в) ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат «Зелена картка», що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка».

З 21 вересня 2019 року набуло чинності Розпорядження Нацкомфінпослуг № 538 від 09 квітня 2019 року «Про внесення змін до деяких нормативно-правові акти з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачені наступні зміни страхових лімітів відповідальності: за шкоду, заподіяну майну потерпілих - з 100 000 до 130 000 грн.; за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілих - з 200 000 до 260 000 грн.

Згідно положень ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого (стаття 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18), від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21), від 05 жовтня 2022 року в справі № 208/4598/21 (провадження № 61-6997св22).

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Частиною першою статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У системному зв`язку зі статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Отже, вказаною нормою передбачено право страховика (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ), а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.

Разом з тим, відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.

Так, у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 Верховний Суд у подібних правовідносинах дійшов наступного висновку: задовольняючи частково позов та стягуючи недоплачений розмір страхового відшкодування на користь позивача, як законного представника малолітнього утриманця покійного ОСОБА_5, суд першої інстанції вірно виходив із найкращого забезпечення дитини, тобто врахував обставини, які мають істотне значення, що узгоджується з абзацом другим частини першої статті 1202 ЦК України.

Верховний Суд погодився з таким висновком районного суду та зазначав, що це відповідає особливому захисту дитини, передбаченому Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», й унеможливлює порушення майнового права дитини.

Судом першої інстанції були належним чином враховані вказані правові висновки Верховного Суду.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», установлено у 2019 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 4173 грн.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, настає без вини її заподіювача. Тому страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21), від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21), від 05 жовтня 2022 року у справі № 208/4598/21 (провадження № 61-6997св22), від 16 жовтня 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21).

В даній справі суд першої інстанції вірно визначився з тим, що предмет спору становлять вимоги позивача ОСОБА_2 , який діє як законний представник в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_1 , про стягнення з відповідача МТСБУ на його користь витрат на проведення експертиз в сумі 6 300,00 грн., матеріальної шкоди в сумі 27 948,19 грн. та регламентної виплати по втраті годувальника в сумі 134 986,00 грн., передбачені Законом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що призвела до смерті потерпілої ОСОБА_6 .

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що відсутність рішення суду у кримінальному провадженні з висновками щодо встановлення вини водія забезпеченого транспортного засобу ОСОБА_15 , не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, враховуючи, що в даному випадку підлягають застосуванню положення п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди, відтак страховиком підлягає здійсненню регламентна виплата незалежно від встановлення вини ОСОБА_15 .

Крім того, в контексті доводів апеляційної скарги МТСБУ щодо недоведеності вини ОСОБА_15 в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди апеляційний суд враховує, що згідно обвинувального акту в кримінальному провадженні № 0000917 від 09 листопада 2017 року обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_15 , є щире каяття (а. с. 9 - 14 т. 1), і що останнім частково відшкодовано моральну шкоду, заподіяну в зв`язку зі смертю ОСОБА_6 , потерпілим особам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_2 в сумі 122100 грн., що еквівалентно 5000 доларів США (а. с. 74 т. 1).

В зв`язку з вищевикладеним судом першої інстанції суд обґрунтовано присуджено на користь позивача частину розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок фізичного знищення транспортного засобу в розмірі 27948,19 грн., як спадкоємцеві частини зазначеного транспортного засобу; витрати на проведення експертиз з визначення матеріальної шкоди на суму 6 300,00 грн., а також страхове відшкодування (регламентну виплату) як утриманцю померлої у розмірі 134 986 грн., що є сумою, яка не перевищує ліміт такого відшкодування, з вирахуванням належних виплат іншим утриманцям померлої, що наведено у розрахунку позивача та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, судом першої інстанції правильно встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) малолітній ОСОБА_1 , 2012 року народження, як утриманцю померлої, у розмірі 134 986 грн. підлягає відшкодуванню у вигляді одноразової виплати, що відповідає особливому захисту дитини, передбаченому Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», й унеможливлює порушення майнового права дитини.

Апеляційний суд враховує, що відповідачем в апеляційній скарзі не спростовується розмір заподіяної ОСОБА_1 матеріальної шкоди, а також розміру регламентної виплати, контррозрахунків таких сум не надано, а доводи апеляційної скарги зосереджені на запереченні підстав для відшкодування шкоди та здійсненні регламентної виплати взагалі, які не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

Разом із тим, доводи апеляційної скарги, що на сьогоднішній день Броварським міськрайонним судом Київської області не визначено винну особу у настанні дорожньо-транспортної пригоди, отже є підстава для зупинення провадження в справі, не ґрунтуються на вимогах п. 27.1 ст. 27, п. 35.2 ст. 35, п. 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України щодо підстав обов`язкового зупинення провадження в справі судом у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд не може погодитися з необґрунтованими доводами апеляційної скарги, що в зв`язку з повномасштабною агресією рф у відповідача немає можливості отримати підтвердження щодо дії полісу «Зелена картка» та в подальшому отримати відшкодування в рамках процедурних правил, в зв`язку з чим необхідно залучити в якості третіх осіб винуватця ДТП ОСОБА_15 та його страхову компанію.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 365 ЦПК України у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження в справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Таким чином, з урахуванням обставин даної справи, підстав та предмета позову, апеляційний суд не вбачав передбачених законом підстав як для зупинення провадження в справі до розгляду кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_15 , так і до залучення в справі в якості третіх осіб ОСОБА_15 та його страхової компанії, в зв`язку з чим заявлені в апеляційній скарзі відповідні клопотання МТСБУ були залишені без задоволення апеляційним судом ухвалою від 29 січня 2024 року.

Апеляційний суд також враховує і погоджується з запереченнями ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу, що повідомлення про ДТП та заява про здійснення регламентної виплати були подані до МТСБУ 16 грудня 2019 року, 27 грудня 2019 року відповідачем здійснено попередній розгляд заяви та направлено лист-відповідь, отже до 24 лютого 2022 року у МТСБУ було понад два роки для підтвердження чи спростування полісу Зелена карта.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що суд належним чином не дослідив можливість ухвалення заочного рішення, не дочекавшись відзиву відповідача, та формально вирішив спір, виходячи з наступного.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року відкрито провадження в даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено строк відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву у порядку та з дотриманням вимог ст. 278 ЦПК України (а. с. 195 - 198 т. 1).

Копію ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року відповідачем отримано 18 вересня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 201 т. 1), відтак МТСБУ мало можливість до 03 жовтня 2023 року включно подати відзив на позовну заяву, однак наданим йому правом скористалось після закінчення цього строку лише 05 жовтня 2023 року, що підтверджується датою, проставленою на першій сторінці відзиву та конверті, в якому 05 жовтня 2023 року відзив направлено на адресу суду першої інстанції.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно розглянув справу за наявними матеріалами, що узгоджується з положеннями ст. 178 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач подав відзив на позовну заяву до закінчення строку, встановленого судом, 09 жовтня 2023 року, відхиляються апеляційним судом як неспроможні, оскільки ґрунтуються на помилковому сприйнятті встановленого судом строку як для відповідача особисто, а не як присічного строку для надання будь-яких процесуальних заяв обох сторін по суті справи.

Враховуючи, що заяву про сплив позовної давності відповідач мав подати до суду першої інстанції до ухвалення рішення судом першої інстанції, однак не скористався цією можливістю в установлений судом для подання відзиву п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви, і оскільки заява про сплив позовної давності подана фактично з пропуском процесуального строку, який відповідач не просить поновити всупереч ст. 127 ЦПК України, апеляційний суд не має встановлених процесуальним законом повноважень для вирішення такої заяви на стадії апеляційного перегляду.

Апеляційний суд враховує, що судом першої інстанції при розгляді справи в спрощеному позовному провадженні помилково ухвалене оскаржуване рішення як заочне, а в подальшому розглянуто заяву про перегляд заочного рішення.

Разом із тим відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Оскільки допустивши вищезазначені порушення норм процесуального права, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за період після 01 травня 2018 року, зазначені порушення норм процесуального права не тягнуть за собою скасування судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, неправильного тлумачення позивачем норм матеріального та процесуального права та незгоди з правильним судовим рішенням.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.