ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/18027/23

Провадження № 22-ц/4820/393/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

розглянув в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 686/18027/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В липні 2023 року АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» звернулося до суду з позовом та просило ухвалити рішення, яким стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №1/4395067 від 23.12.2021 року в розмірі 211314,19 грн., з яких 126351,44 грн.- заборгованість по тілу кредита, 21213,09 грн. - заборгованість по відсоткам, 63749,66 грн.-заборгованість по комісії та судовй збір 3170 грн.

В обгрунтування позову позивач вказував, що між ним та ОСОБА_1 23.12.2021 року був укладений кредитний договір №1/4395067, за яким банк надав позичальнику кредит у сумі 149999 грн. на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника № НОМЕР_1 строком на 45 місяців з кінцевим строком повернення - 22.09.2025 року.

За умовами договору всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом згідно Договору, визначені в Правилах надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» та умовах страхування життя позичальника, які є публічною та невід`ємною частиною договору та розміщені на офіційному сайті банку.

Згідно п.1.4. Кредитного договору позичальник зобов`язаний оплачувати банку процентну винагороду щомісячно в розмірі 12% річних, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за Договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 5% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1. договору. Підписанням договору позичальник замовив у Банку супровідні послуги з обслуговування кредитної заборгованості.

На підтвердження виконання банком зобов`язань щодо видачі коштів за кредитним договором банком надано виписку по рахунку позичальника та копії платіжної інструкції №40757864-1 від 23.12.2021 року на суму 149999 грн. з призначенням платежу: «надання кредиту згідно кредитного договору №1/4395067 від 23.12.2021».

Позичальник взяті на себе зоов`язання щодо повернення кредиту здійснював неналежним чином, у зв`язку із чим банк скористався правом на дострокове стягнення заборгованості, звернувшись до суду з цим позовом.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2023 року вказаний позов було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» заборгованість за кредитним договором №1/4395067 від 23.12.2021 року в розмірі 211314,19 грн., з яких 126351,44 грн.- заборгованість по тілу кредита, 21213,09 грн.-заборгованість по відсоткам, 63749,66 грн.-заборгованість по комісії та судовй збір 3170 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального, просить скасувати рішення, ухвалити нове, яким відмовити в позові.

Вказує, що суд постановляючи рішення суд невірно застосував положення Закону України «Про споживче кредитування» та не взяв до уваги судову практику з вирішення подібних спірних правовідносин. Так, вказує, що вимоги банку про включення до нарахованої заборгованості розміру комісії за обслуговування кредиту (комісійної винагороди) в розмірі 63749 грн. 66 коп. є незаконним та грубо порушують його права, як споживача. Вирішуючи спір в цій частині вимоги, суд першої інстанції не взяв до уваги висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року по справі № 496/3134/19, якими визначено, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про» споживче кредитування, щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

На думку апелянта суд мав би відмовити в задоволенні позову про стягнення комісійної винагороди, відповідно і розмір заборгованості по тілу кредиту і відсоткам мав би бути судом зменшений на суму фактично сплачених платежів по комісії за період дії кредитного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, такими, що не відповідають дійсним правовідносинам між сторонами. Вказує, що судом вірно встановлені обставини справи та дана їм належна правова оцінка та вірно застосовані норми матеріального права, підстав для скасування рішення, апелянтом не вказано. Тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 23 грудня 2021 року між Акціонерним товариством Кредіт Агріколь банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1/4395067.

Згідно пунктів 1.1, 1.2, 1.4.1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит в сумі 149999 грн строком на 45 місяців з 23 грудня 2021 року по 22 вересня 2025 року, кредит надається на споживчі потреби шляхом зарахування коштів на рахунок позичальника зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 12% річних

За пунктом 1.4.2 кредитного договору позичальник взяв на себе зобов`язання сплачувати банку комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2.5% від суми кредиту. Підписанням договору позичальник замовляє в банку супровідні послуги з обслуговування кредитної заборгованості, що включає в себе : послуги з розрахунку суми чергового та наступного платежів, списання та зарахування коштів з метою погашення заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, за боргова ноті за договором та надання інформаційно-консультативних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через систему дистанційного обслуговування в режимі 24/7 та через Довідковий центр банку, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів, тощо.

За п. 2.1 договору позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту щомісяця відповідно до графіка платежів.

Відповідно до Додатку № 1 до кредитного договору № 1/4395067 від 23 грудня 2021 року позичальник зобов`язаний щомісячно сплачувати кредитору ануїтентний платіж, що складається з тіла кредиту, процентів за користування кредитними коштами та комісії за обслуговування кредитної заборгованості в загальній сумі 7905,71 грн.

Згідно платіжної інструкції № 40757864-1 від 23.12.2021 року банк на виконання умов п. 1.2 кредитного договору перерахував на банківський поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 кредитні кошти в розмірі 149999 грн.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, сплачував заборгованість частково, внаслідок чого в нього станом на 05 липня 2023 року виникла заборгованість за кредитним договором, яка за розрахунком банку складає 211314,19 грн., з яких: 126351,44 грн. заборгованість за тілом кредиту, 21213,09 грн. заборгованість по відсоткам, 63749,66 заборгованість по комісії.

В зв`язку з цим, позивач 10 листопада 2022 року та 02 січня 2023 року направляв ОСОБА_1 вимоги про погашення простроченої заборгованості за кредитом, однак такі вимоги позичальником виконані не були.

Тому, банк звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості в сумі 211314,19 грн., яка виникла станом на 05 липня 2023 року.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У частині другій статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону.

Докази у справі достовірно вказують на те, що ОСОБА_1 прострочив виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, виконував свої зобов`язання за кредитним договором неналежним чином, а тому у липні 2023 року на підставі норм ст. 1050 ЦК України банк звернувся з позовом до суду про дострокове стягнення з позичальника частини позики, що залишилась, процентів за користування кредитними коштами та комісії за обслуговування кредиту.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав грошового зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла вказана заборгованість по кредиту, яка підлягає стягненню з позичальника.

Доводи апеляційної скарги, що суд невірно застосував положення Закону України «Про споживче кредитування», вимоги банку про включення до нарахованої заборгованості розміру комісії за обслуговування кредиту (комісійної винагороди) в розмірі 63749 грн. 66 коп. є незаконними, грубо порушують права апелянта, як споживача з посиланням на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року по справі № 496/3134/19, якими визначено, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» слід відхилити.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19 вказала, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

При цьому Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», «Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісію за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до п. 1.4.2 кредитного договору від № 1/43950673 від 23 грудня 2021 року комісія за обслуговування кредиту включає: послуги з розрахунку суми чергового та наступного платежів, списання та зарахування коштів з метою погашення заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, заборгованості за договором та надання інформаційно-консультативних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через систему дистанційного обслуговування в режимі 24/7 та через Довідковий центр банку, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів, тощо.

Тобто така комісія за обслуговування кредиту передбачена ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», «Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит».

При цьому. банк відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит надав споживачу ОСОБА_1 при укладенні договору детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку.

Відповідач з цим погодився, жодних заперечень не виказував та уклав кредитний договір, на визначених умовах, тому числі і зі сплатою комісії.

Посилання апелянта на невідповідність п. 1.4.2 кредитного договору нормам Закону України «Про захист прав споживачів» з цих підстав є необґрунтованими.

При цьому суд не приймає до уваги також посилання апелянта на правові позиції Верховного Суду, так як обставини справи в даній справі, а саме зміст пункту кредитного договору щодо складових комісії і з чого вона складається в даній справі є іншим, ніж зміст пункту кредитних договорів щодо комісії в цивільних справах, на які посилається апелянт.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 березня 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова