Дата документу 28.05.2024 Справа № 333/8355/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 333/8355/23 Головуючий у 1-й інстанції Холод Р.С.
Пр. № 22-ц/807/922/24Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2024 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» (надалі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с.1-37), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 06.09.2019 року станом на 08.08.2023 року у розмірі 51593,99 грн., яка складається із: загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 51593,99 грн., заборгованості за пенею 00,00 грн., заборгованості за порушення грошового зобов`язання 00,00 грн., від сплати якою відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 2684,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Холода Р.С. (а.с.37). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.40) провадження у цій справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2024 року (а.с.77-80) позов Банку у цій справі задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку () заборгованість за кредитним договором від 06.08.2019 року у сумі 30000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку () 1560,75 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк, як позивач, у своїй апеляційній скарзі (а.с.85-91), з урахуванням уточнень (а.с.101-113) просив вищезазначене заочне рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити, судові витрати покласти на відповідача.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с.92).

Ухвалою апеляційного суду клопотання Банку про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення у цій справі задоволено, поновлено Банку строк на апеляційне оскарження заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2024 року у цій справі, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 01 квітня 2024 року (а.с.114-115), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с.116).

Згідно зі ст. 368 ч. 1 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно зі ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

22 листопада 2023 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах. Так, КСУ визнав неконституційними пункти 1, 5 ч. 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу, які визначають, що малозначними справами є: 1 справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб тобто, станом на 2023 рік 268400,00 грн.; 5 справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує 250 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, 671000,00 грн. Зокрема, КСУ зазначив, що установлення у процесуальному законі розміру ціни позову як критерію для віднесення справи до категорії малозначних має бути ґрунтовано на принципові домірності, що зобов?язує державу визначити в Кодексі такий розмір ціни позову, який не буде надмірним для обраної мети та не спотворить розуміння справи як малозначної для особи. Разом з тим, визначені розміри ціни позову як критерії віднесення справи до категорії малозначних у сумах 268400,00 грн. та 671000,00 грн. є не лише значними, а й перевищують установлені в законі розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб та мінімальної заробітної плати. Зокрема, визначений у пункті 1 ч. 6 статті 19 ЦПК розмір ціни позову перевищує 40 мінімальних заробітних плат та дорівнює 8 рокам одержання особою виплат у разі, якщо ці виплати дорівнюватимуть розміру прожиткового мінімуму. За пунктом 5 ціна позову перевищує 100 мінімальних заробітних плат та дорівнює 20 рокам одержання особою виплат у розмірі прожиткового мінімуму. Ці пункти утрачають чинність через 6 місяців із дня ухвалення КСУ цього Рішення, тобто, у травні 2024 року. До того часу Верховній Раді треба привести нормативне регулювання, установлене цими пунктами ЦПК у відповідність до Конституції та цього Рішення КСУ.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

В автоматизованому порядку 27.05.2024 року суддями Онищенком Е.А. та ОСОБА_2 у цій справі замінено суддів Маловічко С.В. (у зв`язку із звільненням останньої у відставку) та ОСОБА_3 (у зв`язку із перебуванням останньої у тривалій відпустці (а.с.132-133).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку.

Встановлено, що за заявою відповідач ОСОБА_1 вищезазначене заочне рішення суду першої інстанції, у тому числі в частині задоволення позовних вимог Банку,судом першої інстанції не переглядалось і в апеляційному порядку не оскаржується.

Банк оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови у задоволенні його позовних вимог Банку до відповідача.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - лише в частині відмови Банку у задоволенні позовних вимог Банку до відповідача.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення … частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення … частково і ухвалення у відповідній частині нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у стягненні з відповідача частини заборгованості за кредитом 21593,99 грн. (розрахунок: заявлено вимог Банком 51 593,99 грн. задоволено вимог Банку судом першої інстанції 30 000,00 грн.) керувався ст.ст. 522, 526, 530, 536, 549, 551, 610-612, 617, 625, 629, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 280, 289 ЦПК України, вважав цю суму процентами, не передбаченими кредитним договором та виходив із відсутності підстав для задоволення позовних вимог Банку у цій частині.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У розумінні статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Із прийняттям Закону України Про електронну комерцію № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

За змістом статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом першої інстанції було встановлено, що у жовтні 2017 року АТ Універсал Банк запустив новий проект «Monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках Монобанк за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт.

Особливістю проекту «Monobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.08.2019 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг АТ «Універсал Банк».

Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язалася виконувати його умови (п.3).

На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 30000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок.

З наданого Банком розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість за Договором про надання банківських послуг Monobank станом на 08.08.2023 року у розмірі 51593,99 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом.

Суд першої інстанції звернув увагу, що до позовної заяви долучено розрахунок заборгованості, з якого вбачається розрахування усієї суми заборгованості з урахуванням також нарахованих відсотків, а саме 37,2% та 38,4%.

Тому, суд першої інстанції критично віднісся до даних представника позивача, що сума заборгованості у розмірі 51593,99 грн. це тільки тіло кредиту.

Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ «Універсал Банк» виконало своєчасно і повністю, надавши кредиті ресурси в повному обсязі.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті - заяві позичальника від 06.08.2019 року не зазначено розмір відсотків, які ОСОБА_1 мав сплачувати.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено, що ОСОБА_1 був повідомлений про розмір базової процентної ставки по кредиту.

Позивач в обґрунтування позову посилався на Умови та правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, розмір і порядок їх нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Суд першої інстанції вважав, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості про сплату відсотків позичальником за користування кредитними коштами, надані банком Умови та правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1ст.81ЦПК України), крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Будь-яких інших доказів, на підтвердження своїх позовних вимог, ніж ті, що долучені позивачем до позовної заяви, останнім не надано.

Крім того, позивачем не додано до матеріалів справи докази, що підтверджують факт збільшення кредитного ліміту та отримання відповідачем кредитних коштів у більшому розмірі.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд першої інстанції переконаний, що останній вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Факт користування відповідачем грошовими коштами АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» доведено та не спростовано відповідачем.

Отже, суд дійшов до висновку, що позовна вимога у частині стягнення з відповідача суми тіла кредиту є обґрунтованою та такою, яка підлягає до задоволення.

Таким чином, вважаю, що заборгованість тіла кредиту складає 30000,00 грн., враховуючи надані позивачем докази.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме на 58,15%, тому суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути з відповідача судовий збір, у розмірі пропорційному задоволених позовних вимог, а саме: 1560,75 грн. (2 684х58,15/100).

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом фактичного апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні з відповідача на користь Банку частини вищезазначеної заборгованості за кредитом 21593,99 грн. (розрахунок: заявлено вимог Банком 51593,99 грн. задоволено вимог Банку судом першої інстанції 30000,00 грн.) з вищезазначених підстав.

Оскільки, апеляційний суд вважає доведеним у цій справі з боку позивача Банку існування між сторонами у справі договірних зобов`язань та, відповідно, загальної суми заборгованості за наданим кредитним лімітом (кредитом), який змінювався, і яка вказана у розрахунку Банку заборгованості відповідача (а.с.8-10) та у позовній заяві (а.с.3).

При цьому, апеляційним судом встановлено, що 06.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 06.09.2019 року (а.с.11).

Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява (а.с.11) разом з Умовами, Тарифами (а.с.12-24), Таблицею обчислення вартості кредиту (а.с.29 зворот) та Паспортом споживчого кредиту (а.с.27-29) складають договір про надання банківських послуг (далі - договір). Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови.

Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень, попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорту та РНОКПП в мобільний додаток (копія паспорта та довідки про РНОКПП відповідача ОСОБА_1 були завантажені в мобільний додаток таким чином - а.с.30-32), а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом.

Платіжна картка передається клієнту не активованою. Платіжна картка активується Банком при додаванні інформації з картки в мобільний додаток з авторизацією за номером телефону, або при активації клієнтом віртуальної картки в мобільному додатку. З метою ідентифікації клієнта при проведенні операцій з використанням картки при активації картки встановлюється ПІН-код. ПІН-код є аналогом власноручного підпису клієнта. Клієнт погоджується, що використання картки і правильного ПІН-коду є належною і достатньою ідентифікацією держателя платіжної карти (п.п.2.4, 2.5 п. 2 розділу ІІ Умов).

Згідно із п. 1 Розділу 1 «Терміни і визначення» Умов, мобільний додаток MONOBANK сервіс Банку в рамках банківського продукту MONOBANK I Universal Bank, що дозволяє надавати клієнтові банківські послуги через смартфон за допомогою мобільного додатку.

В анкеті позичальник підтвердив, що усе листування щодо цього договору просить здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору (п. 11).

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що умови та правила, тарифи були надіслані позичальнику в мобільному додатку, з якими він погодився, підписавши власноруч анкету-заяву.

Позичальник ОСОБА_1 саме факт підписання ним вищезазначеної анкети заяви у вищезазначений спосіб та отримання кредиту належними, допустимими доказами у цій справі не спростовував та, відповідно, він цим підтвердив у тому числі факт отримання ним через мобільний додаток всіх примірників вищезазначених документів, що складають договір, та у тому числі які містять інформацію про розмір відсотків за користування кредитом, а також штрафних санкцій за порушення зобов`язань.

Крім того, ОСОБА_1 частково погашав кредит, у тому числі останній платіж 04.01.2022 (а.с. 63 зворот), що підтверджується у тому числі розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.8-10) та інформацією про рух коштів по картці від 18.12.2023 року (а.с.62-67), які у своїй сукупності є належними доказами у цій справі, що узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №200/5647/18, від 08 липня 2020 року у справі №464/4985/15-ц, від 02 липня 2020 року у справі №753/16745/15-ц, які є обов`язковими для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Відповідно до загальних Умов договору (а.с.12-24) кредит (кредитна лінія) - сума грошових коштів, наданих Банком клієнту на термін, обумовлений в договорі, на умовах платності і зворотності. До кредиту (кредитної лінії) відносяться в тому числі суми, списані за рахунок кредитного ліміту на погашення заборгованості із сплати відсотків за користування кредитним лімітом та штрафів за прострочені платежі згідно Тарифів.

Кредитний ліміт (зобов`язання Банку з кредитування) - розмір грошових коштів, зобов`язання з надання яких клієнту бере на себе Банк з момент укладання договору. До кредитного ліміту відносяться в тому числі суми коштів, що можуть бути отримані клієнтом за рахунок кредитного ліміту з метою погашення заборгованості із сплати відсотків за користування кредитним лімітом та штрафів за прострочені платежі згідно Тарифів.

Позичальнику Банком було надано кредитний ліміт Банком по картці, який в подальшому неодноразово змінювався. Вказане підтверджується у тому числі інформацією про рух коштів по картці відповідача (а.с.62-67).

Згідно до п. 5.9. Розділу II Умов, на суму наданого Кредиту Банк нараховує відсотки. Відсотки нараховуються за кожен календарний день використання кредитного ліміту за фактично витрачені в рахунок кредиту кошти з розрахунку 365/366 календарних днів у році, за процентними ставками, зазначеними в Тарифах (а.с.25-26). Також процентна ставка за кредитом на календарний місяць, наступний за звітним, вказується Банком у мобільному додатку.

Оскільки, відповідач від сплати заборгованості у добровільному порядку ухилився (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та відповідачем апеляційному суду не надані), в зв`язку з чим та відповідно до п.п.5.18, 5.19 п.5 Розділу II Умов кредит став у формі «на вимогу».

Суд першої інстанції мав виходити при ухваленні рішення в оскаржуваній частині у цій справі із презумпції правомірності правочину - вищезазначеного кредитного договору від 06.09.2019 року, укладеного між Банком та ОСОБА_1 (ст. 204 ЦК України), за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідач ОСОБА_1 правомірність вищезазначеного договору сторін на вищевикладених умовах у цій справі у суді першої інстанції не спростовував (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), будь-якого зустрічного позову у цій справі взагалі не подавав.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права набуті сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню в силу вимог ст. 629 ЦК України.

Нерозуміння природи договору, складність його умов, не звільняє сторони від обов`язку його виконання (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19 березня 2021 року у справі № 904/2073/19, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України).

За таких обставин, апеляційний суд вважає доведеним з боку Банку у цій справі існування між сторонами вищезазначених договірних зобов`язань та загальної суми боргу 51593,99 грн. (розрахунок: заборгованість за кредитом, стягнута судом першої інстанції рішенням в частині, яка в апеляційному порядку не оскаржується і не переглядається, у розмірі 30000,00 грн. заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) + задоволені апеляційним судом вимоги апеляційної скарги Банку в частині відмови у стягненні заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 21593,99 грн.).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити, заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2024 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині відмови Банку у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати, ухвалити у цій частині у цій справі нове судове рішення (прийняти постанову), стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.09.2019 року у сумі 21593,99 грн.; у зв`язку із чим, заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2024 року змінити в частині загальних розмірів заборгованості та судового збору, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Банку за кредитним договором № б/н від 06.09.2019 року у цій справі, вказавши останні у розмірі 51593,99 грн. заборгованості (розрахунок: задоволено вимог Банку судом першої інстанції 30000,00 грн. + задоволено вимог апеляційним судом 21593,99 грн.) та 4369,03 грн. судового збору (розрахунок: ст. 141 ч.ч.1, 13 ЦПК України судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції у розмірі 2684,00 грн. (а.с.37) + судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення в частині відмови на суму 21593,99 грн. складає в силу вимог ст. 6 ч. 4 ЗУ «Про судовий збір» (якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум) 1685,03 грн. (розрахунок: сума судового збору за апеляційну скаргу як за оскарження всього рішення 4026,00 грн. (2684,00*150%/100%)* сума відмови Банку 21593,99 грн./заявлено вимог Банком 51593,99 грн. - ціна позову а.с.1).

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку фактично не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» задовольнити.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2024 рокуу цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині відмови Банку у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Ухвалити у цій частині у цій справі нове судове рішення (прийняти постанову).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» (ЄДРПОУ 21133352) заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.09.2019 року у сумі21593,99 грн.

У зв`язку із чим, заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2024 року змінити в частині загальних розмірів заборгованості та судового збору, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» (ЄДРПОУ 21133352) за кредитним договором № б/н від 06.09.2019 року у цій справі, вказавши останні у розмірі 51593,99 грн. заборгованості та 4369,03 грн. судового збору.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 28.05.2024 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Онищенко Е.А.Трофимова Д.А.