Справа № 202/7969/23
Провадження № 2/202/196/2024
08 квітня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Пеки Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -
04 травня 2023 року на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 в особі представника до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, відповідно до якої просив винести рішення, яким встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом із своєю матір`ю, ОСОБА_5 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини день смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Краматорськ померла ОСОБА_5 , яка була матір`ю позивача та відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , а також дружиною відповідача ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_5 залишилася спадщина, а саме 1/5 частка житлового будинку АДРЕСА_2 . Вказав, що останні роки мати страждала на ряд хронічних захворювань та їй було встановлено діагноз церебральний атеросклероз з гіпертензією, тому потребувала стороннього догляду та допомоги. Саме через це у 2008 році позивач переїхав до будинку АДРЕСА_2 . Позивач надавав матері допомогу, як фізичну так і матеріальну, вони жили однією родиною, мали спільний бюджет.
Вказав, що після смерті матері позивач до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини вчасно не звернувся, продовжував жити в спадковому будинку та вважати себе таким, що спадщину у вигляді відповідної частки фактично прийняв.
Станом на теперішній час позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадкового майна на своє ім`я, однак нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через те, що ним було пропущено 6 місячний строк на звернення до нотаріуса з відповідною заявою.
Зазначив, що факт спільного проживання позивача разом з матір`ю підтверджується наданими доказами по справі. Встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем на момент смерті останнього для позивача має юридичне значення, а саме прийняття спадщини після її смерті.
Розпорядженням голови Верховного Суду від 15.03.2022 року № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» територіальна підсудність справ Краматорського міського суду Донецької області визначена Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 травня 2023 року, головуючим суддею у розгляді справи визначено суддю Слюсар Л.П.
Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Слюсар Л.П. від 08 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у справі.
Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. Відповідно до заяви, документ сформований в системі «Електронний суд» 05.03.2024 року, просили суд проводити розгляд справи за їх відсутністю. Позовні вимоги підтримали з наведених в позові підстав та просили суд позов задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Заяв та клопотань до суду не надійшло у зв`язку з чим, враховуючи, що представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , виданого 23 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 23 листопада 2015 року складено відповідний актовий запис №3207.
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/5 частка житлового будинку АДРЕСА_2 .
Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 75415189 від 13.01.2024 року наданий Першою краматорською державною нотаріальною контрою після смерті ОСОБА_5 , заведено спадкову справу №22-2024, номер у спадковому реєстрі 71843985.
13.01.2024 року постановою державного нотаріуса Першої краматорської державної нотаріальної контори Фареник О.О. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначено що спадкове майно складається з земельних ділянок, розташованих та території Боровиківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, які вона заповідала сину ОСОБА_1 . Відмова мотивована тим, що нотаріусу не надано заяви від ОСОБА_1 , про прийняття спадщини в встановлений термін, як того вимагає ст.1270 ЦК України, з дня смерті ОСОБА_5 , він не надав документів підтверджуючих їх спільне проживання разом із спадкодавцем на час її смерті, та не був зареєстрований разом із спадкодавцем за однією адресою.
На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Судом встановлено, що заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері в зв`язку з пропуском строку, встановленого для прийняття спадщини та не надання документів, підтверджуючих спільне проживання разом із спадкодавцем на час її смерті, та він не був зареєстрований разом із спадкодавцем за однією адресою.
Слід зазначити, що в своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку зазначив, про те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
З положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою.
Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України, спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявниці необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину.
Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).
Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
Відповідно до п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
За приписами статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.
Суд враховує те, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
Як вбачається із постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину державного виконавця Першої краматорської державної нотаріальної контори Донецької області Фареник О.О. від 13.01.2024 року вих. №24/02-21 спадкова справа №22/2024 після смерті ОСОБА_5 заведена лише 13 січня 2024 року за заявою ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
А із позовної заяви вбачається, що за адресою: АДРЕСА_4 разом з ОСОБА_5 проживають відповідачі, та як зазначає позивач його брати: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та батько, чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_3 . Суд також звертає увагу, що доказів родинних відносин позивачем не надано.
Позивачем в підтвердження факту проживання з матір`ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_4 надано лише Акт про фактичне проживання, який затверджений комітетом мікрорайону №4 Краматорської міської ради, інших належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог суду не надано.
Щодо наданих позивачем доказів по справі, а саме копій: свідоцтва про право власності на житло, свідоцтва про смерть, довідки про причину смерті, свідоцтва про поховання та публікація про перейменування вулиць, то зазначені документи не є належними доказами, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 в житловому будинку за адресою АДРЕСА_4 на підставі досліджених судом доказів не знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а тому враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна заява не підтверджена належними доказами по справі та не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведеністю.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.
Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись: Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, ст. ст. 15, 16, 1216, 1218, 1268, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 48,51,141, 259, 263-265,280-282 ЦПК України, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_6 ) про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановленихЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи
Текст рішення складено 08 квітня 2024 року.
Суддя Л.П. Слюсар