П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 року

м. Рівне

Справа № 570/2837/22

Провадження № 22-ц/4815/435/24

Головуючий у Рівненському районному суді

Рівненської області: суддя Гнатущенко Ю.В.

Рішення суду першої інстанції

(вступна і резолютивна частини) проголошено:

о 09 год. 40 хв. 17 січня 2024 року

у м. Рівне Рівненської області

Повний текст рішення складено: 25 січня 2024 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Кутецька Вікторія Володимирівна і приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Дацюк Світлана Георгіївна;

за участі: ОСОБА_2 та представників сторін адвокатів Вітошка Юрія Георгійовича і Курганської Олени Вікторівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17 січня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Кутецька Вікторія Володимирівна і приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Дацюк Світлана Георгіївна; про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту непроживання та неприйняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Кутецька В.В., приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Дацюк С.Г.; про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.03.2013, виданого державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори Кутецькою В.В. на ім`я відповідача після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрованого в реєстрі за № 1-103), та свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.07.2021, виданого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Кутецькою В.В. на ім`я відповідача після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в реєстрі за №486; скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 за № 43015665 від 16.07.2021 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 59315657) щодо частки житлового будинку АДРЕСА_1 , проведеного на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.07.2021, зареєстроване в реєстрі за №486.

Обгрунтовуючи вимоги, позивачем вказувалося, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_3 . На момент смерті йому належали частка житлового будинку АДРЕСА_1 та права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь» (далі КСП "Промінь"), село Бронники Рівненського району Рівненської області, розміром 3,82 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

На момент смерті діда у спірному будинку проживала та була зареєстрована його дочка, ОСОБА_4 , - мати позивача, яка прийняла спадщину шляхом вступу у фактичне володіння майном.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, після смерті якої залишилося спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , тобто де проживала ОСОБА_1 , і право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Промінь», с. Бронники Рівненського району Рівненської області, розміром 3,82 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

На момент смерті матері у будинку проживав та був зареєстрований позивач, який і прийняв спадщину, вступивши у фактичне володіння майном.

Крім того, після відкриття спадщини після ОСОБА_4 він як спадкоємець першої черги прийняв спадщину через подання заяви про прийняття спадщини до нотаріуса.

При цьому, звернувшись до нотаріуса, дізнався, що його дід ОСОБА_3 склав заповіт на спадкове майно, а саме на частку житлового будинку, що посвідчений секретарем Виконавчого комітету Обарівської сільської ради 17.01.2008, зареєстрований в реєстрі за № 40. ОСОБА_1 стало відомо, що спадкоємцем за цим заповітом є також ОСОБА_5 , яка є рідною сестрою його діда.

Під час судового розгляду цивільної справи №570/5941/21 за його позовом до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним встановлено, що спадщину на частку житлового будинку АДРЕСА_1 та право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Промінь» розміром 3,82 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) незаконно оформлено за ОСОБА_2 як спадкоємцем другої черги.

13 червня 2022 року вын звернувся до приватного нотаріуса Рівненського нотаріального округу Дацюк С.Г. з проханням видати свідоцтво про право на спадщину на спірну частку житлового будинку.

Постановою від 24 червня 2022 року за вих. №537/02-31, виданою приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу Дацюк С.Г., позивачу як спадкоємцю було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що вже оформлено свідоцтво про право на спадщину спадкоємцем другої черги за законом ОСОБА_2 на дану частку будинку та проведено державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вважає, що будь-яких заяв про відмову від прийняття спадщини протягом часу для її прийняття ОСОБА_4 та він нотаріусу не подавали. До отримання постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 червня 2022 року за вих. №537/02-31, виданою приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу Дацюк С.Г., позивачу не було відомо, що спадщина, яка відкрилася після смерті його матері переоформлена на його двоюрідну бабусю.

Він, як син спадкодавця, є спадкоємцем першої черги за законом, тоді як відповідач не мала переважного права на отримання свідоцтв про право на спадщину.

Отже, при видачі нотаріусом свідоцтв про право на спадщину за законом не було враховано право ОСОБА_1 , який фактично прийняв спадщину.

У заяві про поновлення позовної давності позивач вважає, що цей матеріально- правовий строк ним пропущено з поважних причин. Так, про порушення свої прав та законних інтересів йому стало відомо лише після ознайомлення з матеріалами спадкової справи №328/2012, витребуваної Рівненським районним судом 01 червня 2022 року у справі №570/5941/21, та отримання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 червня 2022 року за вих. №537/02-31, виданою приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу Дацюк С.Г.

Заперечуючи проти позову, відповідач у вересні 2022 року подала зустрічний позов, де просила встановити факт непроживання і неприйняття спадщини ОСОБА_4 станом на момент смерті її батька ОСОБА_3 .

Мотивуючи вимоги, зазначалося про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний брат ОСОБА_3 , який проживав самотньо та був зареєстрований один у належній йому частині житлового будинку за адресою: с. Обарів Рівненського району, мав окремі рахунки на житлово-комунальні послуги і вів окреме господарство.

Решта житлового будинку належала його колишній дружині ОСОБА_6 , на яку теж було заведено окремий особовий рахунок. Після її смерті спадкоємцем її частки стала ОСОБА_4 , яка проживала у належній їй частині будинку зі своїм сином ОСОБА_1 .

Житловий будинок АДРЕСА_1 складався із двох окремих домогосподарств і так обліковувалося згідно із Обліковими картками об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки.

Вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживали разом. Після смерті свого батька вона із відповідною заявою до нотаріуса не зверталася, в управління спадковим майном не вступала і частиною будинку ОСОБА_3 не користувалася.

Разом з тим після смерті брата відповідач як спадкоємець за законом другої черги в передбачений законом строк звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. При цьому рідна сестра ОСОБА_5 відмовилася від прийняття спадщини на її користь. В зв`язку із цим нотаріусом їй було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на належне брату майно, які оскаржуються позивачем.

Звертала увагу на те, що ефективним і належним способом захисту її спадкових прав є саме встановлення факту непроживання ОСОБА_4 із ОСОБА_3 на момент його смерті та неприйняття нею спадщини.

Наявність реєстрації ОСОБА_4 за однією поштовою адресою із ОСОБА_3 не свідчить про те, що вона своєчасно прийняла спадщину після смерті свого батька, адже не проживала постійно з ним у належній йому частині будинку та не була зареєстрована у цій частині.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 03 лютого 2023 року поновлено пропущений ОСОБА_2 строк для подання зустрічного позову.

Вимоги зустрічного позову об`єднано в одне провадження із первісним позовом.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 17 січня 2024 року ОСОБА_1 поновлено строк для звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Первісний позов задоволено повністю.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 березня 2013 року, видане державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори Кутецькою В.В. на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зареєстроване в реєстрі за №1-103.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 липня 2021 року, видане приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Кутецькою В.В. на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зареєстроване в реєстрі за №486.

Скасовано запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 за №43015665 від 17 липня 2021 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 59315657 щодо частки житлового будинку АДРЕСА_1 , проведеного на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 липня 2021 року, зареєстроване в реєстрі за №486.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 984, 80 гривень судового збору.

Залишено без задоволення зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на момент смерті її батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно не проживала з батьком і не прийняла спадщину.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необгрунтованим, що полягало у порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, просила його скасувати, відмовивши у задоволенні первісного позову та задовольнивши зустрічний позов.

На обгрунтування апеляційної скарги покликалася про безпідставність висновків суду щодо ідеального поділу спірного житлового будинку АДРЕСА_1 , адже у 1986 році ОСОБА_3 і ОСОБА_6 виділили кожен свою частку на два самостійних домогосподарства з реєстрацією місця проживання за виділеною часткою у натурі. Про ці обставини було зроблено відповідний запис у погосподарській книзі с. Обарів. Тобто норми ст.ст. 364, 365 ЦК України, які застосовані судом, спірні правовідносини регулювати не можуть.

Свої доводи заявник підтверджувала матеріалами інвентаризаційної справи АДРЕСА_2 , де міститься дублікат свідоцтва про право власності на частину у спільному майні подружжя від 10.12.1986, зареєстрованого в реєстрі за №2-2117, що видане державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори Дем`яненко Л.П. Оскільки на день поділу спірного житлового будинку його поділ реєструвався у погосподарській книзі через запис як окремих домогосподарств з описом їх технічної характеристики, тому при вирішенні справи слід виходити з того, що ця нерухомість була поділена в натурі відповідно до чинного на той час законодавства. Про це ж вказується і в наступних записах у погосподарських книгах, якими стверджується про право власності осіб, які виділилися із одного житлового будинку (Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністерства юстиції УРСР від 31.10.1975, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад дерутатів трудящих, затвердженою наказом Міністесртва юстиції УРСР від 19.01.1976 №1/5, тощо). При цьому даними нормативними актами не передбачалося, що виникнення права власності на будинки, споруди залежить від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України і Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Крім того, відповідно до Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державного комітету статистики України 08 грудня 2010 року №491 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 січня 2011 року за №9/18747, що діяла на час відкриття спадщини, проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у різних домогосподарствах свідчить про те, що вони постійно спільно не проживали та не вели спільного господарства. Тому ОСОБА_4 не вважається такою, що фактично прийняла спадщину після смерті свого батька. Також вона не подавала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Щодо свідчень ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у судовому засіданні, то суд хибно не прийняв їх до уваги, оскільки з огляду на ст. 81 ЦПК України та висновки, що зафіксовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у спарві №129/1033/13-ц, їх не було спростовано позивачем. Навпаки, ці свідки підтвердили, що ОСОБА_4 не проживала разом із ОСОБА_3 в одному домогосподарстві, мешкаючи та ведучи господарство окремо. При цьому ОСОБА_4 передала заявнику сертифікат на земельну частку (пай), що вказує про відсутність наміру прийняти спадщину.

Не погоджувалася із твердженнями суду про відсутність обставин закликання нотаріусом усіх спадкоємців, наявність довідки Городоцької сільської ради Рівненського району від 15.02.2022 №140, довідки Обарівської сільської ради Рівненського району від 14.12.2011 №2134, актового запису про смерть №37 від 13.12.2011, адже ОСОБА_4 і ОСОБА_3 проживали окремо.

З цих міркувань заперечувала і проти висновку стосовно фактичного прийняття спадщини ОСОБА_4 . Тому це право не могло перейти і до її спадкоємця ОСОБА_1 .

Вважає помилковим поновлення позивачу строку для звернення до суду і незастосування позовної давності, про що було заявлено відповідачем. При цьому обставини пропуску цього строку, визнані судом поважними, а саме, що про оспорювані свідоцтва ОСОБА_1 дізнався після ознайомлення з матеріалами спадкової справи №328/2012 у 2021 році, не грунтуються на матеріалах цивільної справи. Тобто матеріально-правовий строк сплив для позивача за життя ОСОБА_4 , а поважних причин, які б перешкоджали оспорити свідоцтво про спадщину від 30 березня 2013 року, не було.

Так само необґрунтованими вважає і додержання позовної давності при оспорюванні свідоцтва про право на спадщину від 16 липня 2021 року на частину спірного будинку. Тобто наявність заповіту на ім`я ОСОБА_9 усувала спадкоємців від права на прийняття спадщини. При цьому ОСОБА_4 не оскаржувала заповіту.

Отже, наявні законні і фактичні підстави для відмови первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як з`ясовано судом, ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Бронники Ровенського району Ровенської області (зараз Рівненський район Рівненської області) народилася ОСОБА_10 , батьками якої були ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про її народження, видане Бронниківською сільською радою Ровенського району Ровенської області 19 січня1972 року (т. 1 а.с.12).

10 березня 1988 року Ровенським обласним бюро технічної інвентаризації на підставі рішення виконкому Рівненської районної ради від 09 березня 1988 року №78 видано свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 184).

24 березня 1995 року ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_13 , про що Обарівською сільською Радою народних депутатів Рівненського району зроблено відповідний актовий запис №5, та того ж дня видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 13).

27 лютого 1996 року Обарівською сільською Радою народних депутатів Кідун М.І. видано довідку №211 про те, що вона дійсно проживає в с. Обарів Рівненського району Рівненської області у будинку, який їй належить по свідоцтву на право власності, в загальному користуванні співдружжя від 10.12.1986 і знаходиться в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.102).

ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Обарів Рівненського району Рівненської області народився ОСОБА_1 , батьками якого вказано ОСОБА_13 і ОСОБА_4 , що встановлено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Обарівською с/Радою Ровенського району 14.06.1996 (т. 1 а.с.17).

В подальшому, 12 листопада 2003 року, державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори Дацюк С.Г. на підставі заповіту від 28.08.1996 за №24 ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , належний спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на частину в спільному майні подружжя, виданим Рівненською районною державною нотаріальною конторою 10 грудня 1986 року за №2-2117, та зареєстрований у Рівненському обласному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за реєстровим № 184-184 (т. 1 а.с.132).

17 січня 2008 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті склав заповіт щодо житлового будинку, господарських будівель, що знаходяться у АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, що знаходиться біля житлового будинку, заповів на користь ОСОБА_5 (т. 1 а.с.173)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер у віці 63 років в с. Обарів Рівненського району Рівненської області, про що зроблений актовий запис №37 від 13 грудня 2011 року, що видно зі свідоцтва про смерть, виданого Обарівською сільською радою Рівненського району Рівненської області 13.12.2011 серії НОМЕР_3 (т. 1 а.с.11).

Незабаром, 14 грудня 2011 року, Обарівською сільською радою Рівненського району Рівненської області видано довідку №2134 ОСОБА_4 про те, що вона дійсно проживає та зареєстрована в АДРЕСА_1 , вона ж здійснила обряд поховання свого батька, а на день його смерті вони постійно проживали разом та вели спільне господарство (т. 1 а.с. 108).

Отже, після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.03.1988.

При цьому відкрилась спадщина і на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективнй власності КСП "Промінь", село Бронники Рівненського району Рівненської області, розміром 3,82 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28.04.2009 №2-793. Речове право ОСОБА_3 на землю підтверджено сертифікатом на право на земельну частку (пай), який зареєстрований 13.11.2002 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №4165 Рівненської районної державної адміністрації. Первинно вказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) видано 13 листопада 2002 року громадянину України - члену КСП «Промінь» с. Бронники ОСОБА_14 на підставі рішення Рівненської районної державної адміністрації від 31 жовтня 2002 року №684 (т. 1 с.168).

Відповідно до довідки Городоцької сільської ради Рівненського району від 15.02.2022 №140 на день відкриття спадщини разом зі спадкодавцем в будинку АДРЕСА_1 була зареєстрована та проживала донька ОСОБА_4 (т. 1 а. с.19). Про це стверджується і довідкою №2134 від 14.12.2011, виданою Обарівською сільською радою Рівненського району, в якій зазначено що ОСОБА_4 дійсно проживає та зареєстрована у АДРЕСА_1 , та яка провела обряд поховання свого батька ОСОБА_3 . На день смерті вони постійно проживали разом та вели спільне господарство (т. 1 а.с. 108).

24 травня 2012 року Обарівською сільською радою Рівненського району видано довідку №706, про те, що ОСОБА_2 дійсно проживає та зареєстрована в АДРЕСА_3 , її брат ОСОБА_3 постійно до дня смерті проживав у АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.165).

Згодом, 29 травня 2012 року, заведено спадкову справу №328/2012 до майна померлого ОСОБА_3 , яка перебувала в провадженні Рівненської районної державної нотаріальної контори по 30 березня 2013 року (т. 1 а.с. 28, 159)

Спадкова справа заведена на підставі заяви сестри померлого ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_3 , яка вказала на спадкове майно померлого - земельний пай площею 3,92 га, а також, що на спадкове майно ніхто із спадкоємців не претендує. Інших спадкоємців, передбачених законом, немає (т. 1 а.с. 28, 160).

22 лютого 2013 року Рівненським районним судом Рівненської області у справі №1716/5390/2012 у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин ухвалено рішення, яким визнано, що вона є сестрою ОСОБА_3 , померлого приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 63 років, в с.Обарів Рівненського району Рівненської області (т. 1 а.с. 169).

20 березня 2013 року Обарівською сільською радою Рівненського району Рівненської області Рівненській районній державній нотаріальній конторі надано копію заповіту ОСОБА_3 за №40 від 17.01.2008 (т. 1 а.с.173).

При цьому 30 березня 2013 року ОСОБА_2 подала до Рівненської районної державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , а саме на земельний пай КСП «Промінь» площею 3,82 га (т. 1 а.с.171).

Того ж дня державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори Кутецькою В.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстровано в реєстрі за №1-103, де зазначалося, що спадкоємцем майна ОСОБА_3 є його сестра ОСОБА_2 , мешканка АДРЕСА_3 ; спадщина складається з: права на земельну ділянку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Промінь", село Бронники Рівненського району Рівненської області, розміром 3,82 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (т. 1 а.с. 26, 175).

В подальшому, 15 лютого 2018 року, зареєстровано зміну місця зберігання спадкової справи №328/2012. Місце заведення: Рівненська обл., Рівненський р-н., Рівненська районна державна нотаріальна контора, заведена 29.05.2012. Нове місце зберігання: Рівненський обласний державний нотаріальний архів (Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №50931847 від 15.02.2018) (т. 1 а.с.177).

24 липня 2018 року місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати - ОСОБА_4 у с. Обарів Рівненського району Рівненської області, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 14 грудня 2018 року Виконавчим комітетом Обарівської сільської ради Рівненського району Рівненської області (т. 1 а.с. 14). На день смерті ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_1 разом з нею проживав син ОСОБА_1 , що вбачається з довідки, виданої Городоцькою сільською радою Рівненського району Рівненської області від 15 лютого 2022 року за № 141 (т. 1 а.с. 20, 127 зворот).

02 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Дацюк С.Г. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері (т. 1 а.с. 127).

Того ж дня Обарівською сільською радою Рівненського району видано довідку №479 про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , постійно до дня смерті була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_1 - син, ІНФОРМАЦІЯ_7 (т. 1 а.с.129, зв.).

10 лютого 2020 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Дацюк С.Г. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , її синові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: частки житлового будинку АДРЕСА_1 , належного спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Рівненською районною державною нотаріальною конторою 12 листопада 2003 року, зареєстрованим за №2-1705. Право власності зареєстроване в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, КП «Рівненським ОБТІ», від 03.12.2003, в книзі 1, номер запису 184-184, реєстраційний номер 3196849. Технічна характеристика/опис житлового будинку з надвірними будівлями: житловий будинок (літера за планом А-1) цегла, загальною площею 71,5 м2, житловою площею 54,9 м2; надвірні будівлі: Б-літня кухня, В-гараж, Г-погріб, б-сарай, б2-сарай, Д-навіс, Ж-вбиральня, З- колодязь, №1 огорожа, №2 огорожа. Право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями підлягає державній реєстрації. Спадкова справа №89/2019, зареєстровано в реєстрі за №134 (т. 1 а.с.15, 133 зв.).

Того ж дня приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Дацюк С.Г. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення 51061477, даного нерухомого майна. Вид спільної власності: спільна часткова (т. 1 а.с.16).

Згодом, 09 квітня 2021 року, цим же приватним нотаріусом повідомлено ОСОБА_2 про знаходження у її провадженні спадкової справи №328/2012 на майно ОСОБА_3 , спадкоємцем станом якого є відповідач. Спадкова справа перебуває у процесі підготовки до оформлення спадкових прав після шести місяців з дня смерті померлого (т. 1 а.с. 178).

16 липня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Кутецької В.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її брата ОСОБА_3 на частки житлового будинку АДРЕСА_1 . При цьому зазначала в заяві, що інші спадкоємці у встановлені законодавством строк та порядок спадщини не прийняли. Всім відомо про відкриття спадщини (т. 1 а.с. 25, 179)

Того ж дня до цього ж нотаріуса надійшла заява ОСОБА_5 від 18.05.2021 за вх. 534/02-14, яка була адресована приватному нотаріусу Рівненського районного нотаріального округу Дацюк С.Г., де ОСОБА_5 повідомляла, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті брата; спадкове майно вона не прийняла, на нього не претендує і не звертатиметься до суду з приводу продовження строку для прийняття спадщини. Просить вважати її такою, що спадщину не прийняла; їй відомо, що спадкові права на майно ОСОБА_3 оформлятиме ОСОБА_2 (т. 1 а.с.181).

Тоді ж приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Кутецькою В.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_3 на користь відповідача. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з частки житлового будинку АДРЕСА_1 , цегляного, житловою площею 54,9 м2, загальною площею 93,2 м2, надвірні будівлі і споруди: Б-літня кухня, В-гараж, Г-погріб, б-сарай, б2-сарай, Д-навіс, Ж-вбиральня, З - колодязь, №1 огорожа, №2 ворота, належної померлому згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (підстава для державної реєстрації права власності: дублікат свідоцтва про право власності від 10.03.1998, виконавчого комітету Рівненської районної ради Рівненської області, виданий 30.03.2021 КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» РОР). Спадкова справа №328/2012, зареєстровано в реєстрі за №486 (т. 1 а.с.27, 188) - належного померлому згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (підстава для державної реєстрації права власності: дублікат свідоцтва про право власності від 10.03.1988, виконавчим комітетом Рівненської районної ради Рівненської області, виданий 30.03.2021, КП «Рівненське ОБТІ» Рівненської обласної ради). Номер запису про право власності: 42234721; Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.05.2021 (т. 1 а.с.187).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10 лютого 2022 року вбачається, що приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Кутецькою В.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення: 59315657 від 16.07.2021, на частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Опис об`єкта: загальна площа: 93,2 м2, житлова площа 54,9 м2; матеріали стін - цегла, Опис: надвірні будівлі: Б-літня кухня, В-гараж, Г-погріб, б-сарай, б2-сарай, Д-навіс, Ж-вбиральня, З- колодязь, №1 огорожа, №2 огорожа. Підставою для державної реєстрації стало свідоцтво про право на спадщину, серія та номер 486, виданий 16.07.2021, видавник: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Кутецька В.В. Вид спільної власності: спільна часткова (т. 1 а.с.18).

15 лютого 2022 року старостою Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області видано довідки №№140, 141, про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , постійно до дня смерті був зареєстрований та проживав у житловому будинку АДРЕСА_1 разом з: ОСОБА_4 , 1971 р.н., - дочка. Також підтверджено, що ОСОБА_4 постійно до дня смерті була зареєстрована та проживала у житловому будинку АДРЕСА_1 разом з: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , - син (т. 1 а.с.19, 20, 129 зв.).

24 червня 2022 року приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Дацюк С.Г. своєю постановою відмовила у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_3 . Як підставу нотаріусом вказано про те, що вже оформлено свідоцтво про право на спадщину за спадкоємцем другої черги за законом на дану частку житлового будинку та проведено державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с.10).

Вважаючи, що його суб`єктивні цивільні права на спадщину після смерті матері ОСОБА_4 порушено відповідачем внаслідок незаконної видачі на її користь свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 від 30 березня 2013 року та від 16 липня 2021 року, виданими приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Кутецькою В.В., у серпні 2022 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними оспорюваних свідоцтв та скасування запису про державну реєстрацію права власності щодо частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Заперечуючи проти позову, у вересні 2022 року ОСОБА_2 подано до ОСОБА_1 зустрічний позов, де вимагалося встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_4 і ОСОБА_3 станом на момент смерті останнього разом постійно не проживали, а ОСОБА_4 не прийняла спадщину після його смерті.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності і обґрунтованості первісного позову, адже матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин виділу у натурі часток із майна, що є у спільній частковій власності подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_6 , тобто відсутні підстави, передбачені ст.ст. 364, 365 ЦК України, які свідчили би про припинення спільної часткової власності на спірний житловий будинок. При цьому факт постійного спільного проживання ОСОБА_3 і його дочки ОСОБА_4 на момент смерті ОСОБА_3 є встановленим на підставі об`єктивних та переконливих доказів, що вказує про прийняття ОСОБА_4 спадщини, яка не відмовилася від неї у передбачений законом строк, і без подання відповідної заяви нотаріусу.

Тому ОСОБА_2 як спадкоємець другої черги незаконно прийняла спадщину після смерті свого брата ОСОБА_3 .

Виходячи з наведеного, суд визнав недійсними обидва оспорювані свідоцтва та скасував запис про державну реєстрацію права власності відповідача щодо частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Оскільки обгрунтованість позову ОСОБА_1 унеможливлювала задоволення зустрічного позову, тому вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Згідно зі ст.ст. 4, 86, 100, 101, 112, 113, 115, 118 ЦК Української РСР, який діяв на час виникнення правовідносин, цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законоадвством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки.

Відповідно до цього цивільні права і обо`вязки виникають:

з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

з адміністративних актів, у тому чсилі для державних, кооперативних та інших громадських організацій з актів планування;

в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення вторів науки, літератури і мистецтва;

внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав;

внаслідок інших дій громадян і організацій;

внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання цивільно-правових наслідків.

Власникові належать права володіння, користування і розпорядження майном у межах, установлених законом.

В особистій власності громадян може бути майно, призначене для задоволення їх матеріальних і кульутурних потреб.

Кожний громадянин може мати в особистій власності трудові доходи і заощадження, жилий будинок (або частину його) і підсобне домашнє господарство, предмети домашнього господарства і вжитку, особистого споживання і комфорту.

В особистій власності громадянина може бути одни жилий будинок або чатсина одного будинку. У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути лише один жилий будинок або частина одного будинку, що належить на парві особистої влансості одному з них або є у їх спільній власності.

Право власності одного або кількох громадян з числа зазначених у частині другій цієї статті на частину будинку не позбавляє права інших з цих громадян мати у власності другу частину (частини) цього ж будинку. Проте в багатоквартирному будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників подружжя, що проживає спільно, їх неповнолітні діти можуть мати лише одну квартиру.

Майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним і громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним і громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди спір вирішується судом.

Кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна.

Якщо угоди про спосіб виділу не досягнуто, то за позовом будь-кого з учасників майно ділиться в натурі, коли це можливо без нерозмірної шкоди для його господарського призначення. В противному разі власник, що виділяється, одержує грошову компенсацію.

Якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок за угодою між собою встановили порядок користування відособелними приміщеннями будинку (квартирами, кімнатами) відповідно до частки кожного і така угода нотаріально посвідчена і зареєстрована в місцевій Раді депутатів трудящих, то вона обов`язкова і для особи, яка згодом придбає частку в спільній власності на цей будинок.

Відповідно до ст.ст. 11, 316, 355, 356, 357, 364, 365, 1216-1218, 1223, 1259, 1261-1262, 1268, 1301 ЦК України, що діє на час вирішення спірних правовідносин, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також у інших випадках, встановлених законом.

Приходячи до переконання про залишення оскаржуваного рішення без змін, колегія суддів також бере до уваги обставину врахування судом попередньої інстанції правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц. Так, право спільної часткової власності має специфічну конструкцію, а саме існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків. Аналіз статті 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не тотожне розпорядженню частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11 вказував, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 13 частини 1 статті 365 ЦК України, з обов`язковою умовою, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника і членам його сімї, та попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Саме ця обставина є визначальною під час вирішення спору про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (постанова Верховного Суду України від 02 червня 2014 року у справі № 6-68цс14).

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив первісний позов, що виключає задоволення вимог зустрічного позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про залишення без уваги судом того, що у 1986 році ОСОБА_3 і ОСОБА_6 поділили житловий будинок АДРЕСА_1 між собою у натурі, реально виділивши кожному по частці, то з ними погодитися не можна. Так, на а.с. 102 т. 1 міститься копія довідки Обарівської сільської ради Рівненського району від 27 лютого 1996 року №211, звідки вбачається, що ОСОБА_6 проживає в частині житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить їй на підставі свідоцтва на право власності, знаходиться у загальному користуванні співдружжя з 10 грудня 1986 року.

Отже, спірний житловий будинок ОСОБА_3 і ОСОБА_6 не було поділено між собою у натурі, а кожній із частини не було присвоєно поштової адреси, що не заперечується відповідачем і свідчить про існування спільної часткової власності, а не особистої приватної власності кожного з них як на окремий об`єкт нерухомості. При цьому самі по собі записи у погосподарських книгах Обарівської сільської ради Рівненського району на два домогосподарства не підтверджують доводів заявника та не спростовують висновків суду.

Не можна погодитися і з аргументами ОСОБА_2 про неврахування Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державного комітету статистики України 08 грудня 2010 року №491 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 січня 2011 року за №9/18747, що діяла на час відкриття спадщини, а тому і безпідставність обставин спільного проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Сукупністю письмових доказів у справі, а саме актовим записом №37 від 13.12.2011 про смерть ОСОБА_3 , довідкою Обарівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 14 грудня 2011 року №2134 та довідкою Городоцької сільської ради Рівненського району від 15 лютого 2022 року №140 стверджується про те, що ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 , вона ж здійснила обряд поховання свого батька, а на день його смерті постійно проживала разом з ним, вони вели спільне господарство. Також на день відкриття спадщини разом зі ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала зі спадкодавцем.

Не заслуговують на увагу посилання автора скарги про відхилення як неналежних показань ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , адже судом дано детальну та вичерпну оцінку цим доказам. Було враховано, що дані свідки проживають віддалено від спірного будинку, а їх перебування у житловому будинку АДРЕСА_1 носило епізодичний характер. Тому самі по собі обставини, на які вказували ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , не можуть повно, послідовно і правильно підтверджувати вимоги зустрічного позову. Поготів, їхні свідчення у судовому засіданні спростовуються оціненими судом письмовими доказами у справі.

З приводу аргументів ОСОБА_2 про недодержання судом норм процесуального права при розгляді справи, то з ними також не можна погодитися, виходячи з такого.

Згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, заявник не надала, матеріали справи не містять, а апеляційним судом здобуто не було.

При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Спростовуються правильністю висновків суду попередньої інстанції доводи апеляційної скарги про помилкове незастосування норм матеріального права стосовно початку перебігу і спливу позовної давності.

Так, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 05 вересня 2022 року у спарві №385/321/20 зазначала, що факт видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності в порядку спадкування на спадкове майно, право на яке має інший спадкоємець, або видача свідоцтва особі, яка не має прав на спадщину, доводить порушення прав та інтересів особи, і саме тому перебіг позовної давності необхідно пов`язувати із фактом видачі свідоцтва про право на спадщину другому із спадкоємців (чи особі, яка не є спадкоємцем), а у разі якщо особа, права та інтереси якої порушені видачею такого свідоцтва, доведе, що про існування такого свідоцтва, яким порушуються її права, їй стало відомо пізніше, то перебіг позовної давності варто пов`язувати саме з таким моментом.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 вказувалося, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше.

Оцінивши доводи сторін про застосування/незастосування позовної давності стосовно вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 липня 2021 року, виданим приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Кутецькою В.В. на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , вбачається, що позивач, дізнавшись про порушення свого права 10 лютого 2022 року після отримання Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 18), звернувся до суду з позовом у серпні 2022 року. Отже, ОСОБА_1 не пропущено позовної давності, оскільки встановлене судом порушення суб`єктивних цивільних прав позивача відбулося в межах трирічного строку до дня пред`явлення ним позову, а тому підлягало судовому захисту.

Оскільки про порушення прав ОСОБА_1 стало відомо лише після ознайомлення з матеріалами спадкової справи №328/2012, витребуваної ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 01 червня 2022 року у справі №570/5941/21, та отримання постанови приватного нотаріуса Рівненського нотаріального округу Дацюк С.Г про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 червня 2022 року за вих. №537/02-31, суд визнав поважними причини пропуску позовної давності позивачем у частині позову про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 березня 2013 року, виданого державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори Кутецькою В.В. на користь відповідача після смерті ОСОБА_3 .

Між тим, апеляційним судом звертається увага й на таке.

Згідно зі ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, є встановленим той факт, що ОСОБА_1 дізнався про своє порушене цивільне право після спливу трирічного строку після видачі оспорюваного свідоцтва. Тому в силу вимог закону він не пропустив цей матеріально-правовий строк, внаслідок чого підстав для його поновлення не вбачається.

Разом з тим сама по собі вказівка суду про наявність поважних причин пропуску ОСОБА_1 позовної давності та його поновлення жодним чином не впливає на законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення. Тобто не може бути скасоване справедливе та правильне рішення виключно з формальних міркувань.

Решта доводів апеляційної скарги є необгрунтованими і також колегією суддів відхиляються.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17 січня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 02.04.2024

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків