Справа № 464/4775/22 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/3779/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 22 липня 2020 року на перехресті вулиць Стрийська-Лазаренка у місті Львові, ОСОБА_1 , керуючи велосипедом, був неуважним, не дотримався безпечної дистанції, у зв`язку з чим здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», 1,6і, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під його керуванням, внаслідок чого його автомобіль отримав пошкодження. Стверджує, що вину відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 22 липня 2020 року, встановлено постановою Франківського районного суду м. Львова від 19 травня 2021 року, однак у зв`язку з закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Зазначає, що вартість відновлювального ремонту належного йому автомобіля становить 12271,10 грн., а крім того, він сплатив 2000 грн. за проведення експертного автотоварознавчого дослідження. Вважає, що особа, якій завдано збитків має право на їх відшкодування. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 14271,10 грн. та 700 доларів США, що еквівалентно 25598,02 грн., згідно з розпискою від 10 вересня 2022 року, як повернутий завдаток за придбання автомобіля на підставі договору купівлі-продажу автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість матеріальної шкоди у розмірі 12271,10 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитки в розмірі 700 доларів США, що еквівалентно 25598,02 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн., витрати за проведення експертизи у розмірі 2000,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1900,00 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що йому було надіслано копію позовної заяви з іншими позовними вимогами та ціною позову, зокрема, в його копії позовної заяви відсутня вимога про стягнення збитків в розмірі 700 доларів США, що еквівалентно 25598,02 грн. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які заяви щодо зміни предмету чи підстав позову, збільшення суми позовних вимог, які б свідчили про пред`явлення до нього вищезазначеної вимоги. Вказує, що суд першої інстанції не дослідив питання існування договірних правовідносин щодо купівлі-продажу транспортного засобу, зокрема, наявності попереднього договору купівлі-продажу, тому наявність розписки позивача про повернення завдатку в розмірі 700 доларів США, що еквівалентно 25598,02 грн, не може свідчити про існування таких правовідносин. Вважає, що в матеріалах справи відсутні рішення, які б свідчили про завдання ним майнової шкоди позивачу в розмірі 12 271,10 грн. З наведених підстав просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29 грудня 2023 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2023 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2023 року призначено на 16 год. 00 хв. 26 лютого 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 07 березня 2024 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 26 лютого 2024 року, датою ухвалення постанови є саме 07 березня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідача відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій отримав пошкодження належний позивачу автомобіль, внаслідок чого такий не був проданий позивачем у зв`язку з відмовою покупця від його купівлі, чим позивачу завдано збитки, що складаються з вартості відновлювального ремонту в розмірі 12 271,10 грн. та упущеної вигоди в розмірі 700 доларів США, що еквівалентно 25598,02 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частинами 2,3 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року в справі № 725/1670/18.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 753/15095/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що 22 липня 2020 року о 19 год. 06 хв. на перехресті вулиць Стрийська/Лазаренка у місті Львові ОСОБА_1 , керуючи велосипедом, був неуважним, не дотримався безпечної дистанції, у зв`язку з чим здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який зупинився попереду, внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху велосипед транспортний засіб, крім крісел колісних, що приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому

Водночас велосипед не є джерелом підвищеної небезпеки, що узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 350/1425/17.

Так, велосипед під керуванням ОСОБА_1 не мав двигуна, а рухався внаслідок дії мускульної сили людини, його експлуатація є повністю контрольованою.

Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_2 є власником автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 19 травня 2021 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 14 липня 2021 року, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, закрито в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 19.05.2021 року встановлено, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, так як він порушив п.п. 2.3 «Б», 13.1, 13.3, 12.3 ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку № 182 від 07.08.2020, складеним ФОП ОСОБА_4 , вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», 1,6і, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент дослідження становить 12271,10 грн; вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», 1,6і, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження внаслідок ДТП 22.07.2020 року, на момент дослідження становить 12271, 10 грн., а ринкова вартість автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», 1,6і, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в цінах на 22.07.2020 року (без врахування пошкоджень отриманих внаслідок ДТП 22.07.2020 року), становить 158365,76 грн.

Квитанцією до прибуткового касового ордера № 182 від 07 серпня 2020 року підтверджується, що ОСОБА_2 за надання експертних послуг з проведення автотоварознавчого дослідження сплатив ФОП ОСОБА_4 2000,00 грн.

Враховуючи те, що з вини відповідача позивачу заподіяно майнову шкоду пошкодженням його транспортного засобу, розмір якої підтверджено належними та допустимими доказами, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість відновлювального ремонту в розмірі 12271,10 грн. та 2000 грн. вартості проведення автотоварознавчого дослідження.

Крім вимоги про відшкодування вартості відновлювального ремонту, позивач пред`явив вимогу про стягнення збитків, пов`язаних з упущеною вигодою у зв`язку з неукладенням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди договору купівлі-продажу автомобіля, в розмірі 700 доларів США, що еквівалентно 25598,02 грн.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Окрім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Подібні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц, постановах Верховного Суду від 10 червня .2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18.

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 у справі № 127/16524/16-ц.

На підтвердження упущеної вигоди позивач надав розписку, написану ОСОБА_3 , 10 вересня 2022 року, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 повернув ОСОБА_3 кошти в розмірі 700 доларів США сплачені ним 22 травня 2020 року як подвійний завдаток за придбання автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», 1,6і, реєстраційний номер НОМЕР_1 , купівля якого не відбулася у зв`язку з тим, що в липні 2020 року вказаний автомобіль був пошкоджений.

Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Однак, позивач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували досягнення домовленості між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо купівлі-продажу автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», 1,6і, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме, погодження істотних умов договору, в тому числі і вартості автомобіля та порядку його передачі тощо, а в матеріалах справи такі докази відсутні.

Крім того, пошкодження автомобіля відбулося у липні 2020 року, а як вбачається зі змісту розписки від 10 вересня 2022 року, завдаток сплачено у травні 2020 року, однак протягом тривалого часу, а саме, більш ніж два роки з моменту сплати завдатку, потенційні учасники можливого договору купівлі-продажу автомобіля не вчиняли жодних дій, спрямованих як на укладення такого договору, так і на повернення завдатку, що, на думку колегії суддів не свідчить про те, що неукладення договору відбулося саме внаслідок пошкодження автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулася 22 липня 2020 року, винуватцем якої визнано ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, колегія приходить до висновку про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження упущеної вигоди, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитків в розмірі 700 доларів США, що еквівалентно 25598,02 грн., а відтак, ця позовна вимога не підлягає до задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права .

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2023 року в частині стягнення збитків в розмірі 700 доларів США, що еквівалентно 25598,02 грн. скасувати та ухвалити в цій частині постанову, якою в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 07.03.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк