Справа № 346/1298/23
Провадження № 22-ц/4808/361/24
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Струтинської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 28 грудня 2023 року, ухвалене в складі судді Третьякової І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Коломийської міської ради, до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Коломийської міської ради, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських праввідносно їхнього малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що 12.05.2018 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син ОСОБА_3 .

З січня 2020 року сторони припинили спільне проживання та в подальшому подружні відносини не підтримували, дитина залишилась проживати з матір`ю. Рішенням Коломийського міськрайонного суду шлюб сторін розірваний.

Позивач вказує, що після того, як вона та відповідач стали проживати окремо, останній свого сина жодного разу не бачив, не спілкувався з ним, не піклувався про нього, не проявляв зацікавленості в його подальшій долі, станом здоров`я та фізичним і духовним розвитком хлопчика не переймався, не забезпечував необхідного харчування та медичного догляду, ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини, тим самим фактично створював умови на шкоду інтересам свого сина. При цьому ОСОБА_1 жодних перешкод у спілкуванні дитини та її батька не створювала, а отже ОСОБА_2 з власної волі самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

У серпні 2022 року ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина. Однак дана справа за заявою позивача була залишена без розгляду. Подати заяву про залишення свого позову без розгляду ОСОБА_1 . спонукало те, що на засіданні Органу опіки та піклування Коломийської міської ради ОСОБА_2 зобов`язався повернутися в Україну, поновити спілкування з сином, піклуватися про нього та допомагати йому фінансово. Проте своїх слів відповідач не дотримався, на територію України не повернувся, продовжує ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, що призвело до нового звернення позивача до суду з аналогічним позовом.

Крім того, позивач зазначила, що в 2021 році вона уклала шлюб з ОСОБА_4 , в якого склалися хороші відносини з її малолітнім сином. Теперішній чоловік всесторонньо дбає про дитину, займається її вихованням, утримує, фактично виконує всі обов`язки батька для хлопчика та має намір усиновити ОСОБА_13 у випадку задоволення даного позову. Дитина також приязно ставиться до ОСОБА_4 та називає його татом.

З огляду на викладене, просила позов задовольнити.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 28 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на доводи позивача щодо наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно їхнього спільного сина.

Вказує, що навіть перебуваючи на території України, ОСОБА_2 не виконував своїх батьківських обов`язків, не брав участі у вихованні сина, не цікавився його навчанням, здоров`ям, що підтверджують, зокрема, довідка закладу дошкільної освіти від 03.08.2022 року, медична довідка від 01.06.2023 року про те, що вихованням і піклуванням дитини займається лише мати, а також покази свідків.

Наголошує на тому, що дитина не має емоційного зв`язку з біологічним батьком, а будь-які непродумані дії з його сторони матимуть негативні наслідки для психологічного здоров`я хлопчика.

Вказує, що залишала без розгляду попередній позов про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки гадала, що його поведінка по відношенню до дитини зміниться. Однак таких змін зі сторони колишнього чоловіка не було, тому вона повторно звернулася до суду.

Відповідач неодноразово не з`являвся на судові засідання, діяв через свого представника, що вважає також доводить відсутність його інтересу на спілкування з дитиною.

На її думку, представник відповідача, подавши відзив до суду, долучила неправдиві докази, і позивачем було спростовано обставини, щодо яких відповідач подав відповідні документи (скріншоти дзвінків, відповіді з поліції тощо). Однак вважає, що суд не проявив до неї необ`єктивність та неупередженість, не сприяв в реалізації її прав, не врахував її пояснень при розгляді справи.

Щодо висновку суду про те, що позивач сама чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні з сином, то зазначає, що така інформація не підтверджена належними доказами. На її думку відповідач намагається перекласти вину за ситуацію, що склалася, на неї. Натомість, саме батько мав би довести своє бажання спілкуватися з дитиною. Однак він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.

Посилається на практику Верховного Суду у справі №149/2510/21 від 23.11.2022 року про те, що за умови, коли є рішення суду (що набрало законної сили) за первинним зверненням одного з батьків про відмову у позбавленні батьківських прав другого з батьків, в разі повторного звернення з таким позовом під час його розгляду саме другий із батьків дитини має доводити зміну свого ставлення до участі у вихованні неповнолітньої дитини, заперечити і спростувати відповідними доказами факт нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Також посилається на висновки Верховного Суду у справах №661/2532/17 від 15.05.2019 року, №398/4299/17 від 27.01.2021 року про те, що саме заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав не підтверджує наявність справжнього інтересу до дитини.

Вважає, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_13 сприятиме інтересам дитини, оскільки такий протягом 4 років не цікавився його станом здоров`я, розвитку, навчання. Натомість судом не надано належної оцінки саме інтересам дитини, не забезпечено його психологічну стабільність у ситуації, що склалася.

Вказує, що заблокувала дзвінки відповідача не через бажання перешкодити йому спілкуватися з сином, а у зв`язку з тим, що на даний час перебуває в іншому шлюбі і не бажає отримувати повідомлень від колишнього чоловіка. Хоча він міг подзвонити їй з іншого номеру, але не робив цього.

Також наголошує на тому, що Комісією з питань захисту прав дитини Коломийської міської ради одноголосно було прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а висновок суду, що при прийнятті такого рішення не враховано заперечення батька, суперечить фактичним обставинам справи.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити, стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в сумі 10000,00 грн. та сплачений судовий збір.

Представник відповідача - адвокат Гринів Я.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм права. Вказує, що до місцевого суду позивач подавала письмові пояснення на заперечення на позовну заяву, які не стосувалися окремого питання, а суті спору в цілому, і саме тому такі не було враховано судом. Вказує, що доводи апелянта щодо поведінки відповідача при отриманні церковного розвінчання не стосуються предмету спору. А щодо нез`явлення ОСОБА_2 особисто в судові засідання, то зазначає, що ним подавалось клопотання про участь в засіданні в режимі відеоконференції, однак у зв`язку з технічними причинами та специфікою роботи відповідача він не зміг бути присутнім. А законодавством України не заборонено особі діяти через свого представника. Посилається на практику Верховного Суду щодо того, що факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини (постанова від 13.03.2019 року у справі №631/2406/15-ц). Зазначає, що позивач визнала той факт, що саме вона чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином, заблокувавши його номер та вказуючи, що дитині не потрібно доносити інформацію про наявність біологічного батька, щоб не травмувати її. Однак такі її дії направлені саме на позбавлення батьківських прав відповідача, створення інших конфліктних ситуацій між колишнім подружжям, і не пов`язані з неналежним виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків. Вважає, що в матеріалах справи є достатньо доказів чинення позивачем перешкод у спілкуванні сина з біологічним батьком та іншими родичами з його сторони. Крім того, позивачем не доведено, що позбавлення батьківських прав відповідача зробить життя дитини кращим. На її думку, розрив таких важливих родинних зв`язків є крайнім заходом впливу на недобросовісних батьків, коли змінити їхню поведінку в кращу сторону неможливо, і в даному випадку суперечить інтересам дитини. Щодо висновку Служби у справах дітей, то вважає, що суд вірно зазначив, що такий не враховує заперечення батька, не містить зазначення однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав позбавлення відповідача батьківських прав. Щодо судових витрат заперечує щодо вказаного розміру 10000,00 грн. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення Коломийського міськрайонного суду від 28 грудня 2023 року залишити без змін, стягнути з апелянта на користь відповідача витрати, понесені в ході розгляду справи на правову допомогу.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Чеботар В.В. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримали.

Представник відповідача - адвокат Гринів Я.В. щодо задоволення апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи ОСОБА_5 вимоги апеляційної скарги підтримала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з 12.05.2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

В даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.06.2019 року (т. 1, а.с. 8). Відповідно, батьками дитини записані ОСОБА_7 та ОСОБА_2 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13.08.2020 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 розірвано, неповнолітню дитину ОСОБА_3 залишено проживати з матір`ю. Після розірвання шлюбу позивачці присвоєно прізвище « ОСОБА_2 » (т. 1, а.с. 9).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24.09.2020 року вирішено стягувати ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 01.09.2020 року і до повноліття дитини (т. 1, а.с. 10-11).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 12.03.2021 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 аліменти у розмірі 2000,00 гривень щомісячно. Виконавчий лист, виданий на виконання рішення Коломийського міськрайного суду від 24.09.2020 року, відкликано (т. 1, а.с. 12-13).

З Довідки за результатами перевірки по матеріалах ЄО №1484 від 05.02.2021 року слідує, що ОСОБА_9 зверталася до Коломийського РВП з приводу взяття без дозволу ОСОБА_2 спільних коштів. Зазначала, що її чоловік поміняв замки в квартирі. А через місяць після того, як вона змогла потрапити до приміщення, виявила відсутність грошових коштів в сумі 5000 доларів США, які були отримані з хрестин дитини. ОСОБА_2 пообіцяв, що гроші поверне, але свою обіцянку не виконав, що спонукало її до написання даної заяви. За результатом вжитих заходів та прийнятих мір заявниці рекомендовано звернутися до суду, оскільки між нею та ОСОБА_2 вбачалися цивільно-правові відносини (т. 1, а.с. 16).

Згідно заяви ОСОБА_9 від 14.09.2021 року, поданої на ім`я начальника Коломийського ДВС, позивач просила виконавчий лист №346/702/21 від 21.04.2021 року, виданий Коломийським міськрайонним судом про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, повернути їй без примусового виконання. Зазначала, що претензій до ОСОБА_2 не має, заборгованість відсутня. Виконавчий лист отримано на руки (т. 1, а.с. 48).

Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 21.12.2021 року Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , актовий запис №831. Прізвище дружини змінено на « ОСОБА_10 » (т. 1, а.с. 15).

Згідно копії Довідки №76 від 03.08.2022 року, виданої директором Коломийського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №2 Дударик» ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує вказаний заклад дошкільної освіти з 30 серпня 2021 року. Батько хлопчика ОСОБА_2 не бере участі у вихованні сина з часу поступлення до садочка. За період відвідування дитини у дошкільному закладі жодного разу не приводив і не забирав, не відвідував батьківські збори (т. 1, а.с. 14).

За змістом Довідки директора комунального некомерційного підприємства Коломийської міської ради «Коломийський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 01.06.2023 року №574/01-16 дитина ОСОБА_3 перебуває під медичним спостереженням лікаря-педіатра амбулаторії НОМЕР_3 ОСОБА_11 з 26.07.2019 року відповідно до декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу. За інформацією лікаря-педіатра ОСОБА_11 ОСОБА_3 часто хворіє та звертається за медичною допомогою з періодичністю 6-8 разів на рік. Під час візитів до сімейного лікаря дитину завжди супроводжує мати ОСОБА_1 . Виклики сімейного лікаря на дім до пацієнта ОСОБА_3 здійснювала матір дитини. Під час огляду лікарем дитини на дому була присутня лише матір (т. 1, а.с. 79).

Відповідно до змісту Психологічної характеристики дитини від 02.06.2023 року ОСОБА_3 розвивається згідно свого віку, має всі навички та задатки, психологічний стан стабільний та задовільний. Дитина кмітлива, комунікабельна та доброзичлива, завдання виконує швидко та з розумінням. Відхилень немає (т. 1, а.с. 80).

В Психологічній характеристиці дитини в сім`ї від 02.06.2023 року вказано, що розвиток дитини згідно віку; адаптація до нових умов успішна; дитина добре соціалізується. Відхилень від норми немає. Психологічний клімат сім`ї задовільний та сприятливий для розвитку дитини у сім`ї (т. 1, а.с. 81).

Згідно Характеристики психолога ОСОБА_12 . ОСОБА_3 володіє емоційно-вольовою сферою на достатньому рівні, має задовільні навички та задатки для виконання будь-якої діяльності. Пізнає світ в повну міру своїх сил, потребує контролю з боку батьків. Батько хлопчика ОСОБА_2 разом з сином не проживає з моменту виповнення ОСОБА_13 5 місяців. Тобто з раннього дитинства ОСОБА_13 виховувався окремо від біологічного батька ОСОБА_2 , не знає його, з народження не відчуває від нього батьківської любові. Зі слів матері батько успіхами дитини не цікавився, не відвідував дитину та не брав безпосередньої участі у його вихованні. Відповідно, ОСОБА_13 не має емоційного зв`язку з біологічним батьком, тому що дорослий не проявляє себе у дитячо-батьківських стосунках. Парадигма дорослий-дитина часткового втрачена через відсутність зв`язку дитини з батьком. В той час як вітчим ОСОБА_15 , з яким мама ОСОБА_13 перебуває у шлюбі, виконує всі обов`язки батька. ОСОБА_13 знає його як люблячого і турботливого батька, називає його татом і зовсім не знає біологічного батька - ОСОБА_2 . ОСОБА_15 забезпечує дитину повноцінною увагою та турботою, компенсуючи всі функції батька. ОСОБА_13 в сім`ї відчуває себе бажаним та потрібним, за допомогою якісно проведеному часу з сім`єю в якій виховується, має щасливе дитинство та здорове психологічне сприйняття себе. Для добробуту дитини важливо зростати та виховуватися в люблячій та турботливій сім`ї, яка надає дитині психологічну опору та підтримку. Будь-які непродумані дії зі сторони навіть біологічного батька, який хоча і є його батьком, але є чужим ОСОБА_13 , будуть мати наслідки: психологічні травми, блоки та страхи. А якщо він повідомить ОСОБА_13, що саме він є його батьком і зробить це в присутності чужих людей, яких ОСОБА_13 не знає (працівників державних установ, поліції і ін..), така поведінка зруйнує світ в якому живе ОСОБА_13 , зранить і як наслідок в майбутньому ОСОБА_13 може мати труднощі у спілкуванні з оточуючими на тему сім`ї. Адже, будь-який токсичний вплив батьків негативно відображається на розвитку дитячої особистості, що згодом не дасть їй нормально розвиватися і побудувати щасливі відносини в дорослому житті (т. 1, а.с. 82).

З матеріалів справи також вбачається, що 17.09.2020 року ОСОБА_2 звертався до Служби у справах дітей Коломийської міської ради із заявою щодо визначення йому способів участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 .

В письмовому зверненні від 13.10.2020 року №133/12-28/08 начальник служби у справах дітей Коломийської міської ради запрошував ОСОБА_2 прийти на засідання комісії з питань захисту прав дитини 19.10.2020 року на 10:00 год. по даному питанню. Однак свій контактний телефон ОСОБА_2 не зазначив, а мати дитини ОСОБА_7 на телефонні дзвінки не відповідала (т. 1, а.с. 45).

16.10.2020 року заступником голови Коломийської міської ради відповідачу направлено письмове повідомлення №В/1766, в якому зазначено, що заява ОСОБА_2 була розглянута. ОСОБА_16 , мати малолітнього сина ОСОБА_3 , на телефонні дзвінки не відповідає ( НОМЕР_4 ) і на засідання комісії з питань захисту прав дитини 16.10.2020 року не прийшла. Повідомлено, що заява буде додатково розглянута на засіданні комісії в листопаді 2020 року (т. 1, а.с. 46).

Рішенням Виконавчого комітету Коломийської міської ради від 20.07.2021 року №203 «Про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином» встановлено ОСОБА_2 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 дні та години в присутності матері: вівторок з 15 до 17 год.; четвер з 15 до 17 год.; неділя з 16 до 18 год. зазначено, що при неможливості виконання графіку батько завчасно повинен повідомляти матір, а матір - батька дитини. Рішення є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення зацікавлена особа не звернулася за захистом своїх прав та інтересів до суду (т. 1, а.с. 47).

З листа заступника голови Коломийської міської ради також вбачається, що з питанням щодо визначення графіку побачень з онуком ОСОБА_3 зверталася і мати відповідача ОСОБА_17 . Її заяву було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 08.03.2023 року та 06.04.2023 року. Дійти згоди з мамою малолітнього ОСОБА_3 . ОСОБА_1 щодо зустрічей з онуком не вдалося. Оскільки служба у справах дітей не вирішує питання про визначення способів участі бабусь/дідусів у вихованні та спілкуванні з онуками, заявниці рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду (т. 1, а.с. 104).

З копії листа начальника Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, наданого на виконання ухвали суду про витребування доказів, вбачається, що відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України ОСОБА_2 в період з 13.12.2022 року по 26.04.2023 року в базі даних не виявлено (т. 1, а.с. 32, 34).

Раніше даними Державної прикордонної служби України, наданими в межах цивільної справи №346/3426/22 підтверджується, що ОСОБА_18 виїхав за межі України через населений пункт «Чоп» 27.09.2020 року та повернувся 20.12.2020 року, знову виїхав 06.04.2021 року та повернувся 02.07.2021 року, виїхав 10.09.2021 року та повернувся 23.12.2021 року. Останній раз залишив межі території України 10.02.2022 року (т. 1, а.с. 90).

Скріншотами мобільного телефону відповідача з додатку «Viber», зроблених за період з грудня 2022 по березень 2023 року підтверджується, що телефонні дзвінки через вказаний додаток не здійснювалися, оскільки їхня тривалість завжди становила 00:00 год., що свідчить про неможливість з`єднання з позивачем через блокування даним абонентом номеру мобільного телефону ОСОБА_19 (т. 1, а.с. 49-53).

Відповідно до копії Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №346/702/12, виданого 23.04.2021 року Коломийським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_20 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 2000,00 гривень щомісячно, стягнення аліментів розпочато 01.10.2021 року - з часу написання заяви стягувачки про повернення виконавчого документа без виконання та відсутність заборгованості по аліментах. Виконавчий лист повторно поступив на виконання 27.07.2022 року. З жовтня 2021 року по червень 2022 року відповідач аліменти не сплачував, з липня 2022 року почав їх сплачувати. В грудні 2022 року однією сумою 21900,00 грн. погасив свою заборгованість та в подальшому належним чином виконував аліментні зобов`язання. Таким чином, станом на 01.05.2023 року сума заборгованості по аліментах становила 2000,00 грн. (т. 1, а.с. 54-55).

З Характеристики №134/3/1-15, наданої старостою Товмачицького старостинського округу 10.08.2023 року, слідує, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в с. Товмачик та на теперішній час знаходиться закордоном. За період проживання зарекомендував себе з позитивної сторони, перебуває у добрих відносинах з сусідами та товаришами. Виховувався в повній та дружній сім`ї, приймав участь в спортивних змаганнях та у громадському житті села, виступав на заходах, які проводились в будинку культури, а також був учасником будівництва Хресної дороги в 2017-2018 роках та на толоках, які провадились в селі. Скарг на його поведінку до старостинського округу не поступало (т. 1, а.с. 136).

Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради №193 від 18.07.2023 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначено, що на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини 25.04.2023 року та 26.05.2023 року питання про позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_13 розглядалося в присутності заявниці ОСОБА_1 . З батьком дитини ОСОБА_21 через соцмережу «Вайбер» відбулося спілкування, в ході якого ОСОБА_2 повідомив, що не згідний з позбавленням його батьківських прав по відношенню до сина. Розповів, що телефонує до колишньої дружини, але вона заблокує його номер телефону і не сприяє спілкуванню з сином. ОСОБА_1 наголосила, що батько дитини в лютому 2022 року виїхав з України і не виконує рішення Виконавчого комітету Коломийської міської ради від 20.07.2021 року №203 «Про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином», не телефонує до дитини і не приходить на побачення. Малолітній ОСОБА_3 проживає разом з мамою і її теперішнім чоловіком в АДРЕСА_1 . Умови для проживання добрі, відносини між мамою і сином взаємні, дружні, доброзичливі. ОСОБА_13 відвідує Коломийський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 2 «Дударик». На підставі інформації директора закладу відомо, що ОСОБА_13 фізично здоровий, соціально адаптований, спокійний, не конфліктний, легко йде на контакт з дорослими. Батько не бере участі у вихованні сина, жодного разу не приводив і не забирав дитину із дошкільного закладу, не відвідував батьківські збори. За даних обставин, комісія вважала за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с. 133-135).

Копією позовної заяви про позбавлення батьківських прав від серпня 2022 року, копією ухвали судді Коломийського міськрайонного суду Валігурської Л.В. про відкриття провадження у справі №346/3426/22 від 07.09.2022 року та запереченнями представника відповідача Гринів Я.В. підтверджується, що ОСОБА_23 раніше вже зверталася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно їхнього спільного малолітнього сина. Однак вказаний спір між сторонами по суті вирішений не був, оскільки позов було залишено без розгляду за заявою позивача (т. 1, а.с. 83-85, 86-87, 88-89).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у судовому засіданні з`ясовано обставини, які свідчать про категоричне небажання батька позбавляти його батьківських прав та бажання спілкуватися з сином. Останній намагався знайти спосіб налагодити контакт з дитиною та приймати участь в її житті, однак через створені позивачем перешкоди, які вона не визнає, але підтверджує, досягнути цієї мети не зміг. Крім цього, ОСОБА_2 не відмовився від фінансової підтримки своєї дитини та належним чином сплачує аліменти на утримання малолітнього сина, вжитими заходами демонструє бажання зберегти зв`язок з сином, налагодити з ним спілкування та бути присутнім в його житті. При цьому позивач не надала достатніх доказів необхідності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дитини, винної поведінки останнього щодо неучасті його у вихованні дитини, свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків та того, що поведінку відповідача в кращу сторону змінити неможливо. Крім того, суд врахував, що позивач сама чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні з дитиною та не зважає на його бажання спілкуватися з сином і приймати участь в його житті. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В постановах від 17 червня 2021 року у справі №466/9380/17 (провадження №61-2175св20), від 26 січня 2022 року у справі №203/3505/19 (провадження №61-14351св21) Верховний Суд зокрема зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§57, §58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§100).

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З наданих суду доказів вбачається, що відповідач сплачує аліменти на дитину, постійно намагається налагодити контакт з сином та приймати участь в його житті.

Рішенням Виконавчого комітету Коломийської міської ради від 20.07.2021 року №203 «Про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином» встановлено ОСОБА_2 дні та години для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с. 47).

При цьому, ні позивачка, ні допитана в якості свідка її мати ОСОБА_24 не заперечили ті факти, що відповідач дійсно приходив до дитини і намагався спілкуватися з сином, надсилав дитині посилки, неодноразово намагався зв`язатися з матір`ю дитини, перебуваючи за кордоном.

І саме позивачка та її родичі перешкоджали такому спілкуванню, не допускаючи відповідача до дитини, блокуючи його номер мобільного зв`язку, вказуючи, що дитині не потрібно доносити інформацію про наявність у неї біологічного батька, щоб не травмувати її.

Натомість, належних та допустимих доказів свідомого ухилення батька від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, жорстокого поводження з дитиною чи інших, передбачених ст. 164 СК України підстав позбавлення батьківських прав, суду надано не було.

Хоча відповідно до вимог статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, наявність винної поведінки батька, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості змінити цю поведінку, покладено на позивача.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі №947/7448/22 (провадження №61-18610св23), від 22 листопада 2023 року у справі №320/4384/18 (провадження №61-1682св22), від 06 жовтня 2021 року у справі №320/5094/19 (провадження №61-7357св21)).

Що стосується доводів апелянта про те, що відсутність участі батька у вихованні сина підтверджують, зокрема, довідка закладу дошкільної освіти від 03.08.2022 року, медична довідка від 01.06.2023 року про те, що вихованням і піклуванням дитини займається лише мати, то такі правильності висновків суду не спростовують, не доводять відсутність намагань батька налагодити контакт з дитиною в інший спосіб. Крім того, судом встановлено, що відповідач на даний час перебуває за кордоном.

Твердження про відсутність емоційного зв`язку дитини з біологічним батьком також не можуть свідчити про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав. Більше того, дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення в подальшому цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість. Тому слід застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих та певних ситуацій. Тому слід враховувати всі обставини, що могли б спричинити формування саме такого бажання в дитини, які можуть виникнути під впливом зовнішніх факторів, яким вона в силу свого віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки ним, зокрема, враховано якнайкращі інтереси дитини, думку відповідача, його ставлення до сина, його розвитку, виховання, бажання приймати участь в його житті.

А позивачем не доведено необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, доцільність вжиття якого ні вона, ні орган опіки та піклування належно не аргументували.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що висновок органу опіки та піклування Коломийської міської ради №193 від 18.07.2023 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З огляду на зазначене, суд правильно застосував до спірних правовідносин положення частини шостої статті 19 СК України, згідно з якою суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Схожі висновки викладено і в постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі №463/7762/22 (провадження №61-16694св23).

Достатні підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав судом не встановлені.

І доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 28 лютого 2024 року у справі №303/4697/22 (провадження №61-16164св23), від 12 лютого 2024 року у справі №202/1931/22 (провадження №61-14340св23), від 07 лютого 2022 року у справі №759/3554/20 (провадження №61-1544св21),та інші).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та наданим сторонами доказам, судом правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 28 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 10 квітня 2024 року.