ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1073/23 Номер провадження 22-ц/814/794/24Головуючий у 1-й інстанції Коваленко О.А. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Обідіна О.І., Чумак О.В.,

секретар Стеценко В.С.,

з участю представника відповідача Розсохи В.В., представника позивача Ворони О.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання у режимі відеоконференції у місті Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 серпня 2023 року, постановлене суддею Коваленко О.А. (повний текст складено 05 вересня 2023 року),

у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» про перерахунок зайво нарахованих обсягів природного газу,

в с т а н о в и в:

16.03.2023 АТ «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» (далі - АТ «Лубнигаз») звернулося в суд із позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за розподіл природного газу в сумі 7 979,14 грн., із яких: 6 282,83 грн. - сума основного боргу; 188,98 грн. - три відсотки річних; 1 507,33 грн. - інфляційні витрати; а також судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем послуг із розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , із яким на підставі статей 633, 634, 641, 642 ЦК України, на невизначений строк, укладено договір розподілу природного газу.

За умовами цього договору оператор ГРМ зобов`язується надати, а споживач прийняти послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до Постанови НКРЕКП №2725 від 22.12.2021 для АТ «Лубнигаз» з 01.01.2022 установлено тариф 2,388 грн. за 1 м3 на місць (з урахуванням ПДВ).

За газовий рік (2020-2021) відповідачем спожито природний газ в обсязі 2556 куб.м.; 2556 куб.м : 12 місяців х 2,388 грн. за 1 куб.м = 508,64 грн. за 1 місяць з 01.01.2022.

За газовий рік (2021-2022) відповідачем спожито природний газ в обсязі 1728 куб.м.; 1728 куб.м : 12 місяців х 2,388 грн. за 1 куб.м = 343,87 грн. за 1 місяць з 01.01.2023.

Із підстав неналежного виконання зобов`язання в частині оплати за послуги з розподілу природного газу станом на 21.02.2023 утворилася заборгованість, заявлена позивачем до стягнення, включно із нарахуваннями у порядку ст.625 ЦК України.

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічним позовом. В обґрунтування підстав зустрічного позову зазначає, що 12.02.2013 між ним та ПАТ «Лубнигаз» укладено Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання №34103, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 за №938.

Щомісяця до 05 числа він робить фото лічильника з показниками використаного природного газу і через додаток «Вайбер» у мобільному телефоні та відправляє повідомленням до АТ «Лубнигаз» скріни з датами відправлення.

Загалом, за період із листопада 2022 року по березень 2023 року ним було фактично використано 348 м.куб. газу, що підтверджується фотознімками лічильника, та за який сплачено 2 784,00 грн., тоді як АТ «Лубнигаз» нарахувало за використання 3177 м.куб. та виставило рахунок на суму 25 279,04 грн. Різниця між фактично використаним ним газом та нарахованим АТ «Лубнигаз» становить 2829 м.куб. на загальну суму 22 495,04 грн.

Із підстав викладеного, просить зобов`язати АТ «Лубнигаз» здійснити перерахунок зайво нарахованих обсягів природного газу та направити відповідні дані до ГК «Нафтогаз» для виправлення даних та здійснення перерахунку.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29.05.2023 зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» про перерахунок зайво нарахованих обсягів природного газу прийнята та об`єднана з первісним позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31.08.2023 позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Оператор ГРС «Лубнигаз» заборгованість за розподіл природного газу за період з 21.02.2022 по 21.02.2023 у сумі 7 979, 14 грн., з яких: 6 282,83 грн. - сума основного боргу, 188,98 грн. - три відсотки річних, 1 507,33 грн. - інфляційні витрати; а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» про перерахунок зайво нарахованих обсягів природного газу - відмовлено.

При постановленні рішення, міськрайонний суд виходив із того, що вимоги позову АТ «Лубнигаз» підтверджені належними доказами, зокрема, розрахунком заборгованості, здійсненої позивачем відповідно до вимог Кодексу ГРМ та тарифів, встановлених на послуги розподілу природного газу для АТ «Лубнигаз», у відповідні періоди, об`ємів споживання відповідачем природного газу.

Із підстав доведеності порушення відповідачем умов зобов`язання, суд постановив до стягнення заборгованість за розподіл природного газу та нарахування в порядку ст.625 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, міськрайонний суд виходив із підстав їх недоведеності належними доказами. Оскільки фото з показниками лічильника не підтверджують сам факт передачі споживачем оператору ГРМ зафіксованих на них показників у визначеному договором порядку, а самі фотографії не містять інформації щодо направлення їх оператору ГРМ.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 оскаржила рішення міськрайонного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просять рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Зазначають, що при постановленні оскаржуваного рішення суд надав перевагу позиції АТ «Лубнигаз», залишивши поза увагою доводи відповідача, та не надавши їм мотивованої оцінки з посилання на норми закону, залишивши без належного реагування заявлені ним 13 клопотань.

Вважають, що розгляд справи проводився судом однобічно та формально, а суддя першої інстанції був зацікавлений у позитивному рішенні для АТ «Лубнигаз», що вбачається із затягування розгляду справи, упродовж якого АТ «Лубнигаз» у червні 2023 року вніс корегування спожитих обсягів шляхом зменшення споживання на 3249 куб.м., що в свою чергу зменшило розмір заборгованості. Тоді як поза увагою суду залишився підтверджений доказами факт відсутності такої заборгованості.

Заперечує висновки суду першої інстанції щодо недоведеності факту належної та своєчасної передачі показників лічильника газу оператору ГРМ у визначеному договором порядку. Оскільки при цьому судом не досліджувалися надані відповідачем скріни фото показників лічильника, із яких убачається спосіб передачі даних «Вайбер» на номер телефону АТ «Лубнигаз» та дату їх вчинення.

Доводить порушення міськрайонним судом його права на захист, оскільки призначивши справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, відповідач був позбавлений права на участь у судовому процесі його представника.

Вважають, що факт використання і оплати за природний газ не є доказом укладення договору на розподіл газу, а наявність номеру особового рахунку не означає приєднання відповідача до умов договору розподілу природного газу.

Указують на відсутність у справі доказів на підтвердження публікації у Всеукраїнській громадсько-політичній газеті «Зоря Полтавщини» №№199-201 від 30.12.2015 Типового договору на розподіл природного газу. Примірник такої газети відповідач не отримував, як і пропозиції від позивача укласти такий договір та заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу для побутового споживача.

Наголошують на дійсності договору про надання населенню послуг газопостачання №34103 від 12.02.2013, укладеного між сторонами, який є чинним, факт його розірвання судом не встановлено, та який не передбачає оплату за послуги з розподілу природного газу.

Доводить, що значна кількість постанов НКРЕКП та змін до них не надходили на реєстрацію до Міністерства юстиції України, у тому числі, чисельні зміни до типового договору та Кодексу ГРМ, що виключає підстави їх застосування до спірних правовідносин.

Указують на відсутність у справі доказів на підтвердження видачі АТ «Лубнигаз» ліцензії від НКРЕКП, як того вимагають положення Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності». Тоді як поза увагою міськрайонного суду залишилися доводи відповідача щодо самовільного використання АТ «Лубнигаз» газових мереж в межах АДРЕСА_1 , де у позивача відсутній належний йому газопровід.

Вважають безпідставним розрахунок заборгованості, як складений позивачем на підставі тарифів на послуги розподілу природного газу згідно Постанови НКРЕКП, яка не була зареєстрована у визначеному законом порядку, а тому такі тарифи не ж обов`язковими до виконання.

Звертають увагу, що при постановленні оскаржуваного рішення суд не дослідив відповідність Закону України «Про НКРЕКП» Конституції України, залишивши поза увагою, що «НКРЕКП» не утворювалося Кабінетом Міністрів України, а тому не можу бути належним видавником нормативно-правових актів. Тоді як за змістом позиції ВП ВС у справі №520/2098/19 суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувалися такі акти в судовому порядку.

Вважають, що з огляду на юридичну колізію та невизначеність щодо нормативно-правових актів, якими керуються позивач, суд повинен був звернутися до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акту.

Вбачають у діях АТ «Лубнигаз» ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.222-2, 355, 356 КК України. Оскільки обставини щодо зайво нарахованих об`ємів природного газу у кількості 3249 куб.м на суму 25 959,00 грн. є доказами зловживання монополією та недобросовісності підприємства.

13.12.2023 до апеляційного суду надійшов відзив АТ «Лубнигаз» на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

11.01.2024 ОСОБА_2 подав до апеляційного суду заяву, у вимогах якої підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції; визнати неналежними доказами надані позивачем довідки, розрахунок заборгованості та фінансовий стан. Також просить визнати положення Кодексу газорозподільних мереж в частині цивільних відносин щодо його обов`язку укласти договір розподілу природного газу, такими, що не є актом цивільного законодавства та не відповідають положенням Цивільного та Господарського кодексів України, Директивам ЄС, Законам України «Про ринок природного газу», «Про НКРЕКП», «Про захист прав споживачів», а відповідно Типовий договір розподілу природного газу, затверджений постановою НКРЕКП 30.09.2015 №2498, таким, що є неукладеним та недійсним між ним та оператором ГРС, а відповідно діючим є Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання, затверджений Постановою КМУ від 05.07.2006 №938 за №34103 від 12.02.213, як такий, що не був розірваний безпосередньо скаржником та АТ «Лубнигаз».

У суді апеляційної інстанції представник відповідача доводи апеляційних скарг підтримав, наполягаючи на їх задоволенні. Представник позивача проти задоволення апеляційних скарг заперечив, наполягаючи на законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, висловивши намір приймати участь у розгляді справи в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, на відеоконференцзв`язок не вийшов, що з огляду на положення ч.5 ст.212 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд встановив наступне.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.02.2013 між ПАТ «Лубнигаз» та ОСОБА_1 укладено типовий договір №24103 про надання населенню послуг з газопостачання./а.с.31-36 т.1/

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22.12.2021 №2757 встановлено тарифи на послуги розподілу природного газу для АТ «Лубнигаз»./а.с.6-т.1/

Згідно довідки про фінансовий стан споживача по розподілу природного газу від 21.02.2023, стосовно рахунку НОМЕР_1 , ЕІС код 56ХМ28А36009430К, користувач ОСОБА_1 наявні відомості щодо обсягу споживання послу: січень 2022 року: обсяг газу 378,00 куб.м; покази лічильника 12286; джерела показів населення (фото); обсяг замовлення потужностей 213,000 грн.; тариф 2,388; нараховано 508,64 грн.; сплачено 508,64; лютий 2022 року: обсяг газу 280,000 куб.м; покази лічильника 12566; джерела показів населення (фото); обсяг замовлення потужностей 213,00 грн.; тариф 2,388; нараховано 508,65 грн.; сплачено 0; сальдо 508,65 грн.; березень 2022 року: обсяг газу 238,000 куб.м; покази лічильника 12804; джерела показів населення (фото); обсяг замовлення потужностей 213,00 грн.; тариф 2,388; нараховано 508,64 грн.; сплачено 0; сальдо 1017,29 грн.; квітень 2022 року: обсяг газу 44,000 куб.м; покази лічильника 12848; джерела показів населення (фото); обсяг замовлення потужностей 213,00 грн.; тариф 2,388; нараховано 508,64 грн.; сплачено 0; сальдо 1525,93 грн.; травень 2022 року: обсяг газу 16,000 куб.м; покази лічильника 12864; джерела показів населення (фото); обсяг замовлення потужностей 213,00 грн.; тариф 2,388; нараховано 508,66 грн.; сплачено 0; сальдо 2034,58 грн.; червень 2022 року: обсяг газу 16,000 куб.м; покази лічильника 12880; джерела показів населення (фото); обсяг замовлення потужностей 213,00 грн.; тариф 2,388; нараховано 508,64 грн.; сплачено 0; сальдо 2543,22 грн.; липень 2022 року: обсяг газу 16,000 куб.м; покази лічильника 12896; джерела показів населення (фото); обсяг замовлення потужностей 213,00 грн.; тариф 2,388; нараховано 508,65 грн.; сплачено 0; сальдо 3051,87 грн.; серпень 2022 року: обсяг газу 22,000 куб.м; покази лічильника 12918; джерела показів населення (фото); обсяг замовлення потужностей 213,00 грн.; тариф 2,388; нараховано 508,64 грн.; сплачено 0; сальдо 3560,51 грн.; вересень 2022 року: обсяг газу 18,000 куб.м; покази лічильника 12936; джерела показів населення (фото); обсяг замовлення потужностей 213,00 грн.; тариф 2,388; нараховано 508,64 грн.; сплачено 0; сальдо 4069,15 грн.; жовтень 2022 року: обсяг газу - куб.м; покази лічильника 129896; джерела показів населення (фото); обсяг замовлення потужностей 213,00 грн.; тариф 2,388; нараховано 508,65 грн.; сплачено 0; сальдо 4577,80 грн.; листопада 2022 року: обсяг газу - куб.м; покази лічильника 13656; джерела показів розрахунковий; обсяг замовлення потужностей 213,00 грн.; тариф 2,388; нараховано 508,64 грн.; сплачено 0; сальдо 5086,44 грн.; грудень 2022 року: обсяг газу - куб.м; покази лічильника 13888; джерела показів населення - розрахунковий; обсяг замовлення потужностей 213,00 грн.; тариф 2,388; нараховано 508,65 грн.; сплачено 0; сальдо 5595,09 грн.; січень 2023 року: обсяг газу - куб.м; покази лічильника 14628; джерела показів - розрахунковий; обсяг замовлення потужностей 1443,00 грн.; тариф 2,388; нараховано 343,87 грн.; сплачено 0; сальдо 5938,96 грн.; лютий 2023 року: обсяг газу - куб.м; покази лічильника 14628; джерела показів - розрахунковий; обсяг замовлення потужностей 144,00 грн.; тариф 2,388; нараховано 343,87 грн.; сплачено 0; сальдо 6282,83 грн.

Загальний обсяг газу 4 284,000 куб.м.; обсяг замовлених потужностей 2 844,00 куб.м.; нараховано до сплати 6 791,47 грн.; сплачено 508,64 грн./а.с.5 т.1/

Згідно розрахунку, складеного АТ Лубнигаз» інфляційні витрати склали 1 507,33 грн. (6 282,00 грн. х 1,23994441 6282,00); 3% річних 188,98 грн. (6 282,00 х 3% х 366/100)./а.с.7 т.1/

Відповідачем надано фотознімки з показаннями лічильника, датовані 02.11.2022 (12989 654), 03.12.2022 (13113 774), 04.01.2023 (13245 416), 01.02.2023 (13306 326), 01.03.2023 (13329 462), 01.04.2023 (13337 327)./а.с.42-45 т.1/; а також відомості з особистого кабінету щодо обсягів споживання газу у 2022 році: січень 378; лютий 280; березень 238; квітень-44; травень 16; червень 16; липень 16; серпень 22; вересень - 18; жовтень 53; листопад - 667; грудень 232./а.с.51 т.1/

Згідно розрахунку АТ «Лубнигаз» основна сума заборгованості за договором за період із 21.02.2022 по 21.02.2023 склала 6 282,00 грн.; 3% річних 188,98 грн.; інфляційні витрати 1 507,33 грн./а.с.7 т.1/

При постановленні рішення міськрайонний суд виходив із того, що між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з розподілу природного газу та їх оплати, які регулюються законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про ринок природного газу» та ЦК України. Відтак, установивши факт приєднання відповідача до умов Типового договору розподілу природного газу на підставі отримання послуг з його постачання, районний суд дійшов висновку щодо неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань унаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню згідно заявлених вимог. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційних скарг їх не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та довільного тлумачення норм права на свою користь.

Судом першої інстанції правильно установлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу надання послуг з розподілу природного газу та їх оплати, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу» та Цивільним кодексом України.

За змістом статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання та розподілу природного газу.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг згідно п.1 ч.2 цієї статті - виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

За змістом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками.

Договір розподілу природного газу є публічним.

За правилами частин першої, другої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі статтею 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до пункту 1.3. Типового договору розподілу природного газу - фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

При постановленні оскаржуваного рішення міськрайонний суд обґрунтовано виходив із того, що відповідач приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу на підставі отримання послуг з його постачання.

Абзацами 4, 5 пункту 5 глави 3 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем визначено, що в разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має право подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконано та не надано доказів, що він, ОСОБА_1 , звертався із письмовою заявою до оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу, відтак, послуги з розподілу природного газу він отримує та має сплатити їх вартість згідно розрахунку, здійсненого у відповідності до вимог Кодексу ГРС, тарифів, установлених на послуги розподілу природного газу для АТ «Лубнигаз», об`ємів споживання відповідачем природного газу. Так, до позовної заяви додано розрахунок та карту споживача з помісячним визначенням вартості послуги, а також об`ємів споживання природного газу у відповідні періоди та діючі тарифи, і такий розрахунок узгоджується із наданими відповідачем показниками лічильника.

Доводи апеляційних скарг відповідача та його представника, що при постановленні оскаржуваного рішення суд надав перевагу позиції АТ «Лубнига», залишивши поза увагою доводи відповідача, колегія суддів відхиляє як такі, що зводяться до незгоди із оскаржуваним судовим рішенням.

Твердження відповідача про відсутність у справі доказів на підтвердження публікації у Всеукраїнській громадсько-політичній газеті «Зоря Полтавщини» №№199-201 від 30.12.2015 Типового договору на розподіл природного газу, як і посилання на те, що він примірник газети не отримував, колегія суддів відхиляє. Оскільки наведене не спростовує доведення до відома населення через ЗМІ умов договору, до якого відповідач приєднався по факту споживання таких послуг. Тоді як за змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справах №750/12850/16-ц від 26.09.2018, №642/2858/16 від 06.11.2019, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг та підлягає доказуванню.

Посилання відповідача на відсутність у справі доказів на підтвердження наявності у позивача права провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, а також перебування газових мереж у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації товариства, колегія суддів відхиляє.

Так, АТ «Лубнигаз» неодноразово указувало, а також ця інформація є загальнодоступною, що підприємство здійснює діяльність з розподілу природного газу відповідно до ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої згідно з постановою НКРЕКП від 15.06.2017 №778 зі змінами внесеними постановою НКРЕКП від 04.06.2019 №941, в межах території Полтавської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ «Лубнигаз», що оприлюднено на сайті Регулятора.

Згідно із частиною сьомою статті 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, та рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора, якщо більш пізній строк набрання чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня оприлюднення рішення. Регулятор оприлюднює свої рішення не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття.

Рішення Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг (частина дев`ята вказаної статті). Отже факт оприлюднення на сайті регулятора постанови щодо встановлення тарифу на послугу свідчить про набрання нею чинності та обов`язковості її виконання відповідними суб`єктами господарювання. Тому у разі незгоди з такими тарифами, відповідач мав право оскаржити їх в судовому порядку, але таке право не реалізував.

Доводи апеляційної скарги відповідача та його представника щодо наявності у діях АТ «Лубнигаз» ознак кримінальних правопорушень оцінці не підлягають, як такі, що виходять за межі повноважень апеляційного суду в цивільній справі, як і посилання на доцільність звернення до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акту.

Твердження відповідача та його представника щодо однобічного розгляду справи судом першої інстанції, а також зацікавленості судді у позитивному рішенні для АТ «Лубнигаз», не ґрунтуються на доказах та не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, як і посилання на порушення норм процесуального закону, оскільки представник відповідача в суді першої інстанції приймав активну участь та реалізовував належні йому процесуальні права без будь-яких обмежень.

Вимоги відповідача та його представника про визнання неналежними доказами надані позивачем довідки, розрахунок заборгованості та фінансовий стан, колегія суддів відхиляє. Оскільки тягар доказування недостовірності такої інформації покладається на відповідача і відповідний процесуальний обов`язок ним не виконано, а тому за правилами частини четвертої статті 12 ЦПК України, він несе ризик настання наслідків, із цим пов`язаних.

Натомість, вимоги відповідача про визнання положення Кодексу газорозподільних мереж в частині цивільних відносин щодо його обов`язку укласти договір розподілу природного газу, такими, що не є актом цивільного законодавства та не відповідають положенням Цивільного та Господарського кодексів України, Директивам ЄС, Законам України «Про ринок природного газу», «Про НКРЕКП», «Про захист прав споживачів», а відповідно Типовий договір розподілу природного газу, затверджений постановою НКРЕКП 30.09.2015 №2498, таким, що є неукладеним та недійсним між ним та оператором ГРС, є самостійними позовними вимогами, які в суді першої інстанції відповідачем із зустрічними вимогами не заявлялися, а тому в суді апеляційної інстанції оцінці не підлягають

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги відповідача та його представника задоволенню не пілягають, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді О.І. Обідіна

О.В. Чумак