ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 549/135/23 Номер провадження 22-ц/814/507/24Головуючий у 1-й інстанції Крєпкий С.І. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.

секретар: Андрейко Я.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 07 червня 2023 року, постановлене суддею Крєпким С.І.

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

У травня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов мотивовано тим, що 19 лютого 2014 року між ним та ОСОБА_1 , відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб актовий запис № 158.

За час перебування в шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказав, що причиною розпаду сім`ї стало відчуження один від одного, яке виникло на підставі кардинальної різниці в поглядах на сімейне життя, суттєві розбіжності в характерах, що не дають можливість зберегти сімейне життя. Тривалий час проживають окремо, не ведуть спільне господарство та спільний бюджет, не беруть спільну участь у вирішенні сімейних питань.

Примирення та збереження сім`ї вважає неможливим і таким, що суперечить його інтересам. Рішення позивача про розірвання шлюбу усвідомлене, добровільне та безпосередньо пов`язане з їх бажанням припинити подальше подружнє життя.

Посилаючись на ці обставини, просив шлюб розірвати.

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 07 червня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 19 лютого 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 158.

Визначено прізвище дружини після розірвання шлюбу - « ОСОБА_4 ».

Здійснено розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та засадам добровільності шлюбу, який повинен ґрунтуватися на вільній згоді жінки і чоловіка.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що місцевим судом було порушено територіальну підсудність розгляду даного спору, оскільки вона більше 10 років проживає в АДРЕСА_1 , що територіально належить до Оболонського районного суду м. Києва, про що нею було повідомлено до суду та направлено клопотання про передачу справи за підсудністю до вищевказаного суду.

Внаслідок цього, щоб виїхати за межі м. Києва, їй необхідно було б залишити її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що ускладнило процес її прибуття в судове засідання.

Зазначила, що вона не могла скористатися своїм правом на подання заяви про надання строку для примирення та надати усні пояснення.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Марченка В.С. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що проживання ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 не зареєстроване та не задеклароване у встановленому законом порядку, а тому не підтверджене жодними доказами.

Окрім того, відповідач була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про поважні причини неявки в судове засідання не повідомляла, правом на подачу відзиву, заперечень, заяви про надання строку для примирення, розгляду справи в режимі відеоконференції не скористалася.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 19 лютого 2014 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 укладено шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 158, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 15).

За час перебування в шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с. 16)

Шлюбні відносини сторони припинили, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, що не заперечується учасниками справи.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу між сторонами, виходив з неможливості збереження шлюбу, який вже носить формальний характер, що суперечить правам та інтересам позивача.

На підставі викладеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно частини другої статті 104 та частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини третьої статті 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, оскільки перебування у шлюбі з відповідачем не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення.

Враховуючи принцип добровільності союзу між чоловіком та жінкою, а також відсутність по справі обставин, які б свідчили про можливість відновлення між сторонами їх сімейних відносин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги, щодо порушення місцевим судом правил територіальної підсудності розгляду даної справи колегія суддів відхиляє, оскільки за інформацією "Центру надання адміністративних послуг" виконавчого комітету Чорнухинської селищної ради від 04.05.2023 за № 1007, місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване з 01.03.2014 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 26).

Згідно із статтею 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів того, що її місце проживання у визначеному законом порядку зареєстрована в м. Києві відповідачем не надано.

Посилання ОСОБА_1 на порушення судом принципу рівності сторін, що позбавило її можливості надати заперечення щодо позову є безпідставними з огляду на наступне.

Клопотання ОСОБА_1 про передачу справи для розгляду до Оболонського районного суду м. Києва, свідчить про те, що відповідач була обізнана про те, що в суді перебуває вказана справа, з її предметом та підставами позову, датою та часом її розгляду, а тому мала змогу надати свої письмові пояснення та заперечення з приводу заявлених позовних вимог.

Таким чином, право відповідача на подання доказів та надання особистих пояснень не було порушено.

За змістом ст. ст. 13, 43 ЦПК України, особа, яка бере участь у розгляді справи, розпоряджається своїми правами на власний розсуд, в тому числі й правом безпосередньої участь у справі.

Проте, ОСОБА_1 правом на участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не скористалася.

Доводи апеляційної скарги, щодо ненадання місцевим судом сторонам терміну на примирення колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18, надання строку для примирення подружжя є лише правом суду, а не його обов`язком.

Клопотання про надання строку для примирення ОСОБА_1 до суду першої та апеляційної інстанції не подавала.

Таким чином, відповідач оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не навела обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення суду в оскаржуваній частині судовою колегією не встановлено.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції або вказували на їх помилковість апеляційна скарга не містить.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 07 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: С. Б. Бутенко

Г. Л. Карпушин