Справа № 161/2736/24 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П.
Провадження № 22-ц/802/367/24 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Трикош Н. І.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного комунального підприємства «Луцьктепло» про визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2024 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 09 лютого 2024 звернувся в суд з позовом до Державного комунального підприємства «Луцьктепло» (далі ДКП «Луцьктепло») про визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити дії. Позов обґрунтовує тим, що після оплати житлово-комунальних послуг за грудень 2023 року ним виявлена заборгованість, нарахована йому за користування послугою гарячого водопостачання, що надається ДКП «Луцьктепло». Вважає цю заборгованість такою, що виникла у зв`язку із закінченням строку повірки індивідуального вузла розподільного обліку послуги гарячого водовідведення. На його заяву відповідач вказав, що необхідно здійснити повірку індивідуального вузла розподільного обліку послуги гарячого водопостачання за рахунок споживача, а не за рахунок стягнення щомісячної плати за абонентське обслуговування із вищевказаної адреси. Просив визнати протиправним та недійсним індивідуальний публічний договір приєднання про надання послуги з постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , в частині стягнення вартості періодичної повірки індивідуального вузла розподільного обліку послуги гарячого водопостачання типу КВ 1,5 № 591387 за рахунок його власника; зобов`язати ДКП «Луцьктепло» на період судового розгляду не проводити нарахування за користування послугою гарячого водопостачання за нормами споживання залежно від кількості зареєстрованих осіб у житлових приміщеннях не обладнаних індивідуальними вузлами розподільного обліку за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ДКП «Луцьктепло» у найкоротший термін за адресою: АДРЕСА_1 , провести періодичну повірку індивідуального вузла розподільного обліку типу КВ 1,5 № 591387 за рахунок стягнення щомісячної плати за абонентське обслуговування послуги гарячого водопостачання; зобов`язати ДКП «Луцьктепло» привести оплату за користування послугами гарячого водопостачання (у разі нарахування за нормами споживання залежно від кількості зареєстрованих осіб у житлових приміщеннях не обладнаних індивідуальними вузлами розподільного обліку) за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до знятих ним показників із індивідуального вузла розподільного обліку гарячого водопостачання типу КВ 1,5 № 591387.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2024 року відкрито загальне позовне провадження в цій справі.

Позивач ОСОБА_1 15 лютого 2024 року звернувся в суд із клопотанням про забезпечення позову в цій справі. Клопотання мотивоване тим, що в цій справі існує спір про те, за чий рахунок (виконавця послуги чи споживача) повинна проводитись періодична повірка індивідуального вузла розподільного обліку послуги гарячого водопостачання типу КВ 1,5 № 591387 за адресою: АДРЕСА_1 . Розгляд справи може тривати декілька місяців, індивідуальний вузол розподільного обліку є повністю справним, він є єдиною зареєстрованою особою, яка проживає за вказаною адресою. Заважаючи на те, що середній показник споживання ним гарячої води становить 1,5 м. куб. за ціною 136,37 грн/м. куб на місяць, норма споживання встановлена на рівні 3,6 м. куб. з людини в місяць, він є безробітним та вважає можливу норму споживання, яка може бути самостійно встановлена ДКП «Луцьктепло» за користування послугою гарячого водопостачання залежно від кількості зареєстрованих осіб у житлових приміщеннях у разі неповірки вузла обліку до встановленої ним дати несправедливою, яку йому важко оплатити, просив встановити заборону ДКП «Луцьктепло» на період судового розгляду справи проводити нарахування за користування послугою гарячого водопостачання за нормами споживання залежно від кількості зареєстрованих осіб у житлових приміщеннях необладнаних індивідуальними вузлами розподільного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , до вирішення спору в судовому порядку та повірки індивідуального вузла розподільного обліку послуги гарячого водопостачання типу КВ 1,5 № 591387.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2024 року в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову в цій справі відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на зазначену ухвалу. Вказує, що предметом позову є спір щодо того, за чий рахунок повинна проводитись періодична повірка вузла розподільного обліку послуги гарячого водопостачання. Одним із варіантів судового рішення можливе задоволення його позовних вимог щодо проведення повірки вузла розподільного обліку послуги гарячого водопостачання за рахунок відповідача і він звернувся з клопотанням про забезпечення позову. 20 лютого 2024 року надав суду усі наявні у нього матеріали, що підтверджують обґрунтування клопотання про забезпечення позову. Просив скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2024 року в цій справі, ухвалити нове судове рішення про встановлення заборони ДКП «Луцьктепло» на період судового розгляду справи проводити нарахування за користування послугою гарячого водопостачання за нормами споживання залежно від кількості зареєстрованих осіб у житлових приміщеннях необладнаних індивідуальними вузлами розподільного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , до вирішення спору в судовому порядку та повірки індивідуального вузла розподільного обліку послуги гарячого водопостачання типу КВ 1,5 № 591387.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України). Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії. І саме відповідно до пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України позивач просив заборонити відповідачу вчиняти певні дії щодо нарахування оплати за користування послугою гарячого водопостачання.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Суд першої інстанції відмовляючи в забезпеченні позову зазначив, що заявник не надав жодних належних, достовірних та достатніх доказів для підтвердження існування обставин, про які він вказував у заяві, а мотивація заяви ґрунтується виключно на припущеннях, при цьому спосіб забезпечення позову, який просить застосувати позивач, призведе до надання судом правової оцінки спірним правовідносинам та часткового вирішення цього спору.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частина десята статті 150 ЦПК України). Обраний позивачем спосіб забезпечення позову встановлення відповідачу заборони на період розгляду справи проводити нарахування за користування послугою водопостачання за нормами споживання залежно від кількості зареєстрованих осіб, в межах цієї справи фактично збігається з предметом заявленого позову.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги те, що заборона, яка ініціюється позивачем у заяві про забезпечення позову, не є співмірною із заявленими позовними вимогами та за своїм змістом є самостійною позовною вимогою, яка не може бути вирішена у порядку статті 153 ЦПК України.

Позивачем у заяві від 15 лютого 2024 року не наведені та не доведені загрози утруднення або неможливості виконання рішення суду, які можуть настати, на думку позивача, у разі незабезпечення позову, не вказано доказів, на якими він обґрунтовує заяву.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. ч. 2, 4, 5 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Подання позивачем до суду першої інстанції 20 лютого 2024 року доповнень до клопотання про забезпечення позову від 15 лютого 2024 року не могло бути узяте судом до уваги під час вирішення заяви про забезпечення позову, оскільки подане після вирішення заяви про забезпечення позову та постановлення ухвали суду 16 лютого 2024 року.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2024 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя

Судді