Справа № 487/7567/23
Провадження № 2/487/701/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва, у складі: Головуючого судді Притуляк І.О., за участю секретаря судових засідань Уманського І.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до російської федерації в особі посольства російської федерації у Швейцарській Конфедерації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

19.10.2023 ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, російської федерації в особі Посольства російської федерації у Швейцарській Конфедерації про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до позовної заяви ОСОБА_1 просила стягнути з рф 2 435 837 18,34 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок експропріації відповідачем природних ресурсів Українського народу під час збройної агресії проти України та захоплення частини її території.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що у 2014 році рф внаслідок проведення незаконного референдуму та агресивної політики захопила частину території, а 24.02.2022 року здійснила відкритий напад на Україну. Внаслідок окупації території Автономної Республіки Крим, Луганської та Донецької областей, рф було незаконно експропрійовано значну частину покладів вугілля, родовищ нафти, природного газу та рідкісних металів.

Вказані дії відповідача призвели до порушення її прав і основоположних свобод, визначених у Конвенції про захист прав людини, ст. 13 Конституції України, ст.324 ЦК України, та спричинили матеріальну шкоду у вищезазначеному розмірі.

Крім того просила стягнути з рф 1 259 300 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог вказала, що внаслідок збройної агресії рф вона зазнала душевних страждань та принижень, перенесла неодноразові стреси пов`язані з чисельними повітряними тривогами та необхідністю тривалого перебування у бомбосховищах. Також вона побоюється за життя і безпеку свої та близьких людей.

Зазначила що були порушенні її нормальні життєві зв`язки, та вона була змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя та поновлення порушених прав.

Вказала, що розмір моральної шкоди визначено нею за внутрішнім переконанням, з врахуванням рішень ЄСПЛ та норм міжнародного права

В обґрунтування позовних вимог до Держави України, посилалася на порушення її права на мир та правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності та просила стягнути на свою користь моральну шкоду в розмірі 1 грн.

Ухвалою суду від 24.10.2023 справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання по справі.

01.12.2023 представник Кабінету Мінеістрів України Галицький С.В., надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення заявлених до Держави України позовних вимог з підстав їх необґрунтованості.

Ухвалою суду від 20.12.2023 за заявою ОСОБА_1 її позов до Держави України в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 07.02.2024 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

До судового засідання позивач не з`явилася, надала заяву, відповідно до якої розгляд справи просила провести за її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Щодо повідомлення відповідача про розгляд справи суд застосовує правові позиції, зроблені Верховним Судом у постанові від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21), у постанові від 08.06.2022у у справі №490/9551/19, а також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.05.2022 року у справі № 635/6172/17, провадження № 14-167 цс 20.

Так Верховний Суд зазначає, що після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено рф, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни.

Також Верховний Суд встановив підстави зробити висновок про те, що починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства рф в Україні запитів щодо згоди бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням рф збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. Починаючи з 24.02.2022 таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних зносин України з рф.

З урахуванням зазначеного, розгляд справи проводиться без повідомлення відповідача.

Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При вирішенні позовної вимоги ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, суд виходить з наступного.

Стаття 1 Декларації про право на мир засвідчує, що кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (резолюція 71/189, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 19 грудня 2016 року).

Отже, обов`язку держав утримуватися від збройної агресії кореспондує право людини на мир, яке є запорукою дотримання інших прав і свобод, гарантованих нормами Загальної декларації прав людини та інших міжнародно-правових актів.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Основного Закону України).

Пункт 122 Резолюції 60/1, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 24 жовтня 2005 року, підкреслює, що всі держави зобов`язані поважати права людини та основні свободи.

Відповідно до ст. 28 Загальної декларації прав людини кожному гарантується право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені.

Кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (ст. 1 Декларації про право на мир, затвердженої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 71/189 від 19 грудня 2016 року).

Загальновідомим є той факт, що з 2014 року російська федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії.

Згідно заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 №337-VІІІ, збройна агресія російської федерації проти України розпочалася 20.02.2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії).

Друга фаза збройної агресії російської федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами російської федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07.04.2014) та «Луганської народної республіки» (27.04.2014 року).

Третя фаза збройної агресії російської федерації розпочалася 27.08.2014 масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів збройних сил російської федерації.

24.02.2022 розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії російської федерації проти України - повномасштабне вторгнення збройних сил російської федерації на суверенну територію України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому неодноразово продовжено та діє до теперішнього часу.

Вищенаведені обставини не підлягають доказуванню відповідно до приписів ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

Силові дії рф, що тривають з 20.02.2014 (як початкова подія) та як її продовження військове вторгнення рф до України 24.02.2022, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «a», «b», «с», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14.12.1974.

Згідно приписів ч. 1 ст. 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» - права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.

Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія.

Згідно п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За приписами частин 1-3 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Враховуючи положення частини четвертої статті 22 ЦК України, стягнення збитків є формою відшкодування майнової шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема: іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами ч. 9 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на рф як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди рф.

Таким чином, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме рф є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків.

Відповідно до статті 13 Конституції України та статті 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

В обґрунтування позовної вимоги про відшкодування майнової шкоди, позивач посилався на відомості опубліковані в газеті The Washington Post (WP) із посиланням на аналіз, проведений на замовлення канадською аналітичною компанією SecDev, відповідно до яких: рф контролює території України з покладами енергоресурсів, металів та мінералів, які оцінюють як мінімум у 12,4 трильйонів доларів США; також рф було взято під контроль низку родовищ: 41 вугільне, 27 газових, 14 пропанових, 9 нафтових, 6 залізорудних, 2 родовища титанової руди, 2 родовища цирконієвої руди та по одному родовищу стронцію, літію, урану, золота, значні поклади вапняку, близько 30 мільярдів тонн українського вугілля, що складає близько 11,9 трильйонів доларів США.

У справі «Про воєнні дії на території Демократичної Республіки Конго» (ДР Конго проти Уганди) міжнародний суд ООН у лютому 2022 року розглядав питання відшкодування різних типів збитків, заподіяних вторгненням Уганди: як фізичним особам та майну, так і збитки, заподіяні довкіллю, природним ресурсам та макроекономічну шкоду, та визнав порушення норм міжнародного права та міжнародного гуманітарного права, які забороняють грабіж, розкрадання і незаконну експлуатацію природних ресурсів та зобов`язують окупаційну владу запобігати таким діям.

Так діями з боку рф було порушено гарантоване ст. 13 Конституції України право позивача на природні ресурси, тобто сам факт збройної агресії рф проти України є причиною виникнення ситуації за якої позивач змушений відстоювати порушене відповідачем право у судовому порядку.

Разом з тим, посилання ОСОБА_1 на відомості газети The Washington Post (WP) про понесення громадянами України збитків у сумі 12 трильйона 400 мільярдів доларів США, та 672 421,18 доларів США, кожним громадянином, не підтверджують позовні вимоги, оскільки дані розміщені в засобах масової інформації не можуть свідчити про точну суму майнової шкоди, завданої рф Україні, та безпосередньо позивачу.

Беззаперечний факт порушення рф територіальної цілісності України та прав і основоположних свобод громадян України не є безумовною підставою для відшкодування позивачу майнової шкоди саме у визначеному нею розмірі.

Крім того, постановою КМУ від 20.03.2022 затверджено Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації, який встановлює процедуру визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії рф починаючи з 19.02.2014.

Вказаним порядком, встановлено, що визначення шкоди та збитків здійснюється окремо, зокрема, за такими напрямами: 9) шкода, завдана земельним ресурсам, - напрям, що включає шкоду від пошкодження і знищення родючого шару ґрунту та шкоду, зумовлену забрудненням і засміченням земельних ресурсів. Визначення шкоди та збитків за показниками, зазначеними в абзацах третьому - п`ятому цього підпункту, здійснюється відповідно до методики, затвердженої наказом Мінагрополітики за погодженням з Мінреінтеграції. Визначення шкоди та збитків за показниками, зазначеними в абзацах шостому - сьомому цього підпункту, здійснюється відповідно до методики, затвердженої наказом Міндовкілля за поданням Держекоінспекції за погодженням з Мінреінтеграції.

Відповідальними за визначення шкоди та збитків: за показниками, зазначеними в абзацах третьому - п`ятому цього підпункту, є обласні, Київська міська держадміністрації (на період воєнного стану - військові адміністрації); за показниками, зазначеними в абзацах шостому - сьомому цього підпункту, - Держекоінспекція; 10) втрати надр - напрям, що включає втрати надр, завдані самовільним їх користуванням. Визначення збитків від самовільного, зокрема незаконного, користування надрами здійснюється відповідно до методики, затвердженої наказом Міндовкілля за поданням Держгеонадр за погодженням з Мінреінтеграції. Відповідальними за визначення збитків за наведеним показником є Держгеонадра.

Таким чином, національним законодавством розроблено процедуру визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації.

З огляду на викладене, посилання позивача на відомості публікації The Washington Post (WP) та інші джерела в мережі Інтернет, в розумінні ст. 76 ЦПК України не є належними доказами завдання їй майнової шкоди.

Вищезазначені обставини є підставою для відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.

При вирішенні заявленої позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Внаслідок порушення цивільних прав особи згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України вона має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для застосуванні положень ст. 1167 ЦК України необхідно встановити існування сукупності певних фактів, а саме: а) протиправність діяння її заподіювача; б) наявність шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Аналіз зазначеної норми права дає можливість зробити висновок, що частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Чинним ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).(ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Так суд приходить до висновку, що у у зв`язку зі збройною агресією рф проти України ОСОБА_1 зазнала душевних страждань і приниженень, перенесла стрес і побоювання за свою безпеку, були порушені її нормальні життєві зв`язки, вона вживала додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права.

Також суд враховує, що відповідно наданих медичних документів, ОСОБА_1 має онкологічне захворювання та захворювання серцево-судинної системи, а отже перенесені стресові ситуацію, негативно впливають на стан її здоров`я.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 неправомірними діями держави російська федерація.

При визначені розміру відшкодування, що підлягає стягненню, суд також враховує, той факт, що на території м.Миколаєва на початку повномасштабного вторгнення та території Миколаївської області ведуться активні бойові дії, до теперішнього часу місто та область перебувають під систематичними обстрілами, що свідчить про продовження перебування позивачки у стані стресу.

Враховуючи обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, множинний характер порушення її конституційних прав, суд вважає можливим визначити розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 700 000 грн.

Керуючись ст.10,76,81,258,259,263-265,352,354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією проти України 700 000 гривень.

В частині заявлених позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного судупротягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Держава російська федерація

Повне судове рішення буде складено 11.04.2024 року.

Головуючий суддя: І.О. Притуляк