Справа № 296/2916/24
У Х В А Л А

Іменем України

про відмову у видачі судового наказу

02 квітня 2024 рокум. Житомир

Суддя Корольовського районного суду м.Житомира Шкиря В.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природній газ з ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» звернулося до суду та просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожитий природний газ за період з 01.12.2021 по 20.03.2024 в сумі 2489,54 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 302,80 грн.

Вирішуючи питання про можливість видати судовий наказ за заявою, суддя приходить до наступного висновку.

Розглянувши надані матеріали, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу за наступних підстав.

На виконання вимог ч. 5 ст. 165 ЦПК України суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Відповідно до відповіді №521626 від 02.04.2024, боржник ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

При цьому, за змістом п. 7 ч. 1 ст. 162 ЦПК України під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Отже, в порядку наказного провадження проводиться розгляд справ щодо яких презюмується відсутність спору.

Під час розгляду цивільної справи № 646/8916/17 (постанова від 27.03.2019) Верховний Суд вказав, що позови що виникають з приводу нерухомого майна це позови пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому усі позови, у спорах, які є наслідком правовідносин пов`язаних з обігом нерухомого майна повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.

Таким чином, правила виключної підсудності стосуються випадків, коли відносно нерухомого майна триває спір, вирішення якого можливе виключно за наслідками розгляду справи по суті, а відтак, ці правила не можуть застосовуватись до заяв наказного провадження, де розгляд справи по суті не відбувається та презюмується відсутність спору.

Вказане пояснюється особливим порядком розгляду справ наказного провадження, де боржник не повідомляється про розгляд справи, однак йому забезпечується право перегляду цього судового рішення. Власне, саме з метою спрощення реалізації цього права справи наказного провадження розглядаються лише за правилами загальної підсудності, тобто за місцем реєстрації боржника.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Разом з цим роз`яснюю заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу в даному випадку не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. ст. 27, п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природній газ.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суду міста Житомира протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В. М. Шкиря