233 № 233/5977/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участю секретаря Любач Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі, вказуючи, що 01 грудня 2014 року була прийнята на роботу до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на посаду юриста з окладом 4 000,00 грн. та до теперішнього часу працює та належним чином виконує свої посадові обов`язки, зауважень з боку роботодавця щодо її трудових обов`язків не було. Під час проведення внутрішнього аудиту в квітні 2023 року було встановлено, що бухгалтерія невірно відраховувала з заробітної плати позивача податок на доходи фізичних осіб, та щомісячно починаючи з грудня 2014 року та по червень 2020 року включно вона недоотримувала щомісячно 100,00 грн. В результаті неправомірних дій відповідача загальна сума заборгованості за вищезазначений період становить 6 700,00 грн. Відповідач погодилася з даною заборгованістю, та запевнила у тому, що виплатить її найближчим часом, надала позивачу на її вимогу відповідну довідку про наявність заборгованості із заробітної пати. На час звернення до суду вказана заборгованість не погашена.

Просить суд, стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на її користь недоотриману заробітну плату за період з 01 грудня 2014 року по 30 червня 2020 року в сумі 6 700 гривень 00 копійок.

Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із заробітної плати було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2023 року запропоновано позивачу ОСОБА_1 виконати вимоги ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2023 року щодо усунення недоліків позовної заяви, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2023 року визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі, та поновлено позивачу строк звернення до суду, прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Призначено у справі судове засідання з викликом сторін.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2023 року відмовлено у прийнятті заяви відповідача ОСОБА_2 про визнання позову ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із заробітної плати. Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області індивідуальні відомості про застраховану особу, форму ОК-5 щодо ОСОБА_1 ; у Костянтинівського міського центру зайнятості відомості про реєстрацію трудового договору від 01 грудня 2014 року, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2024 року відмовлено у прийнятті заяви позивача ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог до ОСОБА_2 та повернуто її позивачу.

Позивач в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату та час його проведення, звернулася до суду із заявами про розгляд справи у її відсутність та підтримання позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату та час його проведення, звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив так факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до положень ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст. 21 КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу.

Трудові правовідносини - це відносини між працівником і роботодавцем, за яких працівник зобов?язується виконувати певну роботу, дотримуватись внутрішнього трудового розпорядку, а роботодавець повинен своєчасно виплачувати працівникові заробітну плату і створювати належні, безпечні й здорові умови праці.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

У відповідності до ст.ст. 77-80 ЦПК України, в їх системному зв`язку, докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми та на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, у відповідності із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження доводів позову позивачкою надано до суду довідку від 01 травня 2023 року, видану ФОП ОСОБА_2 про те, що остання станом на 01 травня 2023 року дійсно має перед ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з 01 грудня 2014 року по 30 червня 2020 року в сумі 6 700,00 грн.

Суд критично оцінює наданий позивачем доказ, оскільки такий доказ не є належним та достатнім для підтвердження факту перебування позивача з відповідачем у трудових відносинах, в розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Звертаючись до суду із даним позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати, позивач зазначає, що 01 грудня 2014 року була прийнята на роботу до фізичній особі підприємця ОСОБА_2 на посаду юриста з окладом 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок, що підтверджено наказом (трудовим договором) від 01 грудня 2014 року № 22, де працює до теперішнього часу.

Доказів на підтвердження зазначених у позові обставин позивачем до суду не надано.

Клопотання від 14 жовтня 2023 року про витребування доказів у відповідача на стадії усунення недоліків позовної заяви в окремій заяві до суду від 31 жовтня 2023 року позивач просила залишити без розгляду. У подальшому дій до надання наявних доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, позивачем не вчинено, вмотивоване клопотання про витребування доказів судом у разі неможливості самостійного надання у відповідності із ст. 84 ЦПК України не заявлене.

Для надання особистих пояснень у судове засідання позивач не з`явилася, зазначила у заяві на адресу суду про те, що не має додатків по даній справі, окрім наведених у позовній заяві доводів, просила врахувати ті докази, які на адресу суду надав відповідач. Просила враховувати, що відповідно до положень КЗпП України та вимог Закону України «Про оплату праці» обов`язок доказування відсутності заборгованості перед позивачем із заробітної плати покладається на роботодавця, а не на позивача (робітника). Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 14 березня 2019 року у справі №273/472/16».

Відповідачем ОСОБА_2 до суду було надано заяву про визнання цивільного позову, у якій відповідач зазначила про повну згоду з позовними вимогами позивача, просила їх задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду відмовлено у прийнятті даної заяви про визнання позову відповідачем, оскільки судом не може бути покладено в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, без дослідження при цьому обставин справи, вирішено продовжити судовий розгляд справи та витребувано докази з метою забезпечення всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи.

04 січня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області на виконання ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2023 року у справі №233/5977/23 надано індивідуальні відомості про застраховану особу щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з яких вбачається відсутність серед даних про страхувальників застрахованої особи відомостей щодо відповідача ОСОБА_2 .

Костянтинівським міським центром зайнятості на виконання ухвали про надання відомостей про реєстрацію трудового договору від 01 грудня 2014 року, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомлено, що після перевірки реєстрації договорів за цей період, на реєстрації такого трудового договору не знайдено. ФОП ОСОБА_2 або ОСОБА_1 , для реєстрації такого договору між ними до Костянтинівського міського центру зайнятості не звертались. Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 була зареєстрована як фізична особа-підприємець в період з 13.05.2007 року по 28.10.2014 року та поновила свою підприємницьку діяльність з 12.05.2020 року. Таким чином, на період укладання цього договору ОСОБА_2 не була зареєстрована як фізична особа-підприємець, та відповідно до Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року № 260, не мала права на укладення такого договору.

Відповідно до ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці», виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Приймаючи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку про те, що факт перебування позивача з відповідачем у трудових відносинах не знайшов свого підтвердження у ході судового розгляду справи.

Позивачем не надано до суду будь-яких доказів, які б вказували на існування трудових відносин між сторонами, роботи на посаді юриста у фізичної особи - підприємця відповідача, виконання позивачем трудових функцій, підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку, тощо, та доводи позову ОСОБА_1 спростовуються інформацією, наданоюна виконання ухвали суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, Костянтинівським міським центром зайнятості.

Додана до позову довідка ФОП ОСОБА_2 від 01 травня 2023 року про розмір заборгованості з заробітної плати перед ОСОБА_1 на переконання суду не може слугувати належним доказом наявності трудових відносин між сторонами.

Таким чином, оскільки факт перебування позивача ОСОБА_1 у трудових відносинах з відповідачем фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 з 01 грудня 2014 року на посаді юриста з окладом 4 000,00 грн. не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду справи, а відтак і зобов`язання відповідача виплатити заборгованість по заробітній платі, правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі відсутні.

Доводи позивача щодо покладення обов`язку доказування відсутності заборгованості із заробітної плати на роботодавця, а не робітника суд не приймає до уваги, оскільки у даній справі недоведеним є саме факт перебування сторін у трудових відносинах.

Недоведеність факту існування трудових відносин та укладення трудового договору між сторонами унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із заробітної плати слід відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ;РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості по заробітній платі - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 12 березня 2024 року.

Суддя :