ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року м.Суми

Справа №583/5239/21

Номер провадження 22-ц/816/126/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Слободянюк Валентиною Олександрівною,

на заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 травня 2023 року у складі судді Ярошенко Т.О., ухваленого в м. Охтирка Сумської області, повний текст якого складено 05 травня 2023 року,

в цивільній справі за позовом Департамента патрульної поліції до ОСОБА_2 про зобов`язання повернути майно,

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року Департамент патрульної поліції звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_3 (після укладення шлюбу ОСОБА_4 ) проходила службу в управлінні патрульної поліції Одеської області Департаменту патрульної поліції. Відповідно до картки обліку озброєння № 12 ОСОБА_3 було отримано наручники металеві БР-М-93, бронежилет другого класу захисту «Страж-М/ТТ/ПМ». Наказом департаменту від 23 січня 2020 року № 63 о/с ОСОБА_3 було звільнено зі служби в поліції. При звільненні, майно, що належить департаменту і отримане ОСОБА_3 для виконання службових обов`язків, а саме: наручники металеві БР-М-93, бронежилет другого класу захисту «Страж-М/ТТ/ПМ», останньою повернуто не було. Відповідно до накладної № 15дпс38 від 30 жовтня 2015 року та листа головного бухгалтера начальника управління фінансового забезпечення від 09 грудня 2019 року вартість спеціальний засобів: наручники металеві БР-М-92 645 грн., бронежилет другого класу захисту «Страж-М/ТТ/ПМ» - 4973 грн. 45 коп.

У зв`язку з викладеним, позивач просив суд ухвалити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_3 повернути Департаменту патрульної поліції наручники металеві БР-М-93, бронежилет другого класу захисту «Страж-М/ТТ/ПМ».

Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 травня 2023 року позов Департаменту патрульної поліції задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_3 повернути Департаменту патрульної поліції набуте майно: наручники металеві БР-М-93, бронежилет другого класу захисту «Страж-М/ТТ/ПМ», а в разі неможливості повернення майна в натурі, відшкодувати вартість майна в сумі 5618 грн 75 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Департаменту патрульної поліції судові витрати у сумі 4954 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири) грн.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 вересня 2023 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 травня 2023 року у справі за позовом Департамента патрульної поліції до ОСОБА_2 про зобов`язання повернути майно відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Слободянюк В.О., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення та закрити провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питанням реалізації правового статусу особи, яка перебувала на посаді публічної служби, зокрема, питання відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність під час виконання обов`язків щодо здачі озброєння відповідачем та прийняття позивачем.

Наголошує на тому, що в день звільнення здала службі озброєння управління патрульної служби в Одеській області все видане для виконання обов`язків поліцейського майно департаменту. Під час звільнення вона не отримала жодної претензії від департаменту патрульної поліції, а про наявність спору дізналася тільки в судовому процесі.

Позивачем, в установлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що наказом Голови Національної поліції від 07 листопада 2015 року № 116 о/с ОСОБА_3 призначена інспектором роти №1 батальйону № 1 управління патрульної поліції у м. Одеса Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до картки обліку озброєння № 12 ОСОБА_3 було отримано наручники металеві БР-М-93, бронежилет другого класу захисту «Страж-М/ТТ/ПМ».

Наказом ДПП від 23 січня 2020 року № 63 о/с ОСОБА_3 було звільнено зі служби в поліції.

Відповідно до накладної № 15дпс38 від 30 жовтня 2015 року та листа головного бухгалтера начальника управління фінансового забезпечення від 09 грудня 2019 року вартість спеціальний засобів: наручники металеві БР-М-92 645 грн., бронежилет другого класу захисту «Страж-М/ТТ/ПМ» - 4973 грн 45 коп.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач під час виконання службових обов`язків, набула на законних підставах спеціальні засоби, у тому числі наручники металеві та бронежилет, однак зі звільненням її зі служби в Департаменті патрульної поліції, у них відпала потреба у службовому використанні вказаного майна, яке вона після звільнення безпідставно не повернула.

Проте з цим рішенням суду колегія суддів погодитися не може, адже справа була розглянута судом першої інстанції з порушенням правил юрисдикції загальних судів.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно ст. 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пункт 2 частини 1 статті 4 КАС України визначає публічно-правовий спір, зокрема, як спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Системний аналіз зазначених норм процесуального законодавства дає підстави для висновку, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, коли один з його учасників суб`єкт владних повноважень, здійснює публічно-владні управлінські функції і в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин справи.

Таким чином до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Такий правовий висновок сформульовано у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17, від 18 грудня 2019 року у справі №263/6022/16-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18, від 27 березня 2019 року у справі № 310/8703/17.

Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановлено, що предметом спору є повернення майна набутого ОСОБА_3 (після укладення шлюбу ОСОБА_4 ) під час проходження служби в управлінні патрульної поліції Одеської області Департаменту патрульної поліції.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України (ст.17 Закону України «Про національну поліцію»).

Тобто, з вказаного вбачається, що відповідач перебувала на публічній службі. Позовні вимоги стосуються правовідносин, які виникли між сторонами, щодо переданих відповідачу спеціальних засобів для належного виконання обов`язків на посаді публічної служби та з`ясування обставин неповернення такого майна відповідачем позивачу після звільнення, тобто спірні правовідносини стосуються з`ясування правомірності дій відповідача, пов`язаних з проходженням публічної служби.

Отже, спір виник з приводу проходження відповідачем публічної служби, а тому підлягає розгляду за правилами адміністративної юрисдикції, чого не було взято до уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Ураховуючи, що суд першої інстанції порушив правила юрисдикції загальних судів, визначені статтями 19-22 ЦПК, рішення суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої ст. 255 ЦПК України, а саме: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 статті 256 ЦПК України встановлено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

З огляду на те, що колегія суддів вирішила на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі, вона відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Сумського апеляційного суду із заявою про направлення справи до відповідного суду адміністративної юрисдикції.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, п. 4 ч. 1 ст. 374, ч.ч. 1, 2 ст. 377, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Слободянюк Валентиною Олександрівною, задовольнити.

Заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 травня 2023 року скасувати.

Провадження у справі №583/5239/21 за позовом Департамента патрульної поліції до ОСОБА_2 про зобов`язання повернути майнозакрити.

Роз`яснити Департаменту патрульної поліції право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Сумського апеляційного суду із заявою про направлення справи до відповідного суду адміністративної юрисдикції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова