Справа № 450/4658/23 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

з участю: представника апелянта адвоката Синеджука С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 листопада 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа приватний нотаріус Пустомитівського нотаріального округу Львівської області Слиш Любомир Теодорович, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся із заявою, у якій просив суд встановити факт належності його матері ОСОБА_2 правовстановлюючих документів, зокрема розпорядження голови Пустомитівської райдержадміністрації від 01 серпня 2003 року № 337 з додатком списку громадян, яким передаються земельні частки (паї) у приватну власність на території Звенигородської сільської ради на ім`я ОСОБА_2 , а також державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 051761, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 01:04:458:08572 на ім`я ОСОБА_2 .

Мотивував свої вимоги тим, що його матері згідно згаданого державного акту належала земельна ділянка площею 2,7298 га на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, яка передана розпорядженням голови Пустомитівської райдержадміністрації від 01 серпня 2003 року № 337. Після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої увійшло згадане майно. Для оформлення спадщини він звернувся до приватного нотаріуса Пустомитівського нотаріального округу Львівської області, який своїм повідомленням вказав на пропущення шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом, а також невідповідність по батькові його матері « ОСОБА_3 », яке зазначено у свідоцтві про смерть як « ОСОБА_4 », яке присутнє у вищевказаному державному акті на право власності на земельну ділянку. Звернувшись з відповідним листом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області йому повідомлено, що правовстановлюючі документи на ОСОБА_2 відсутні, оскільки знищені під час пожежі 30 липня 2011 року. Таким чином, вказана помилка унеможливлює реалізацію ним права на спадщину. З огляду на вказане, просив заяву задовольнити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 листопада 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення суду таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Не погоджується з висновком суду, що встановлення факту належності документу за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної дієздатності.

Вказує, що такий висновок суперечить висновкам Верховного Суду.

Також не погоджується з тим, що ним не було залучено заінтересованих осіб.

Вважає, що його заява відповідала вимогам законодавства, та відкривши провадження суд вказав що така відповідає вимогам ч. 3 ст. 297 ЦПК України.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким вимоги заяви задовольнити.

26 березня 2024 року від приватного нотаріуса Пустомитівського нотаріального округу Львівської області Слиш Любомира Теодоровича надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта адвоката Синеджука С.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції прийшов до висновку, що встановлення судом факту належності документу за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 05 липня 1961 року, батьками заявника ОСОБА_1 є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 24 березня 2008 року Виконкомом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району, вбачається що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Додатком до розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 01 серпня 2003 року № 337 з списком громадян, яким передаються земельні частки (паї) у приватну власність на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області встановлено передачу ОСОБА_6 земельної ділянки площею 2,9376 га.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 051761 від 30 грудня 2004 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2,7298 га кадастровий номер :22:000:0137, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Довідкою № 659 від 16 листопада 2021 року, виданою Звенигородським старостинським округом Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області стверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 є одна і та ж особа, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Листом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 12 травня 2023 року заявнику ОСОБА_1 повідомлено, що правовстановлюючі документи на ОСОБА_2 відсутні, оскільки знищені під час пожежі 30 липня 2011 року.

Повідомленням приватного нотаріуса Пустомитівського нотаріального округу Львівської області Слиш Л.Т. № 202/01-16 від 05 листопада 2021 року заявнику ОСОБА_2 вказано, що ним пропущено шестимісячний термін для подання заяви про прийняття спадщини за законом, а також є невідповідність по батькові його матері « ОСОБА_3 », яке зазначено у свідоцтві про смерть як « ОСОБА_4 », яке присутнє у вищевказаному державному акті на право власності на земельну ділянку.

У зв`язку з тим, що є невідповідність по батькові матері заявника « ОСОБА_3 », яке зазначено у свідоцтві про смерть з по батькові « ОСОБА_4 », яке присутнє у державному акті на право власності на земельну ділянку, приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу Львівської області Слиш Л.Т. рекомендовано заявнику звернутись до суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав.

Згідно п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення міститься роз`яснення про те, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документів, відповідно до чинного законодавства. Поряд з цим, суд може встановити факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документу, що посвідчує трудовий стаж.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення:

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі №644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі №554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі №636/4087/19 (провадження№ 61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі №752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі №750/9847/18 (провадження № 61-18230св19).

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний.

Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; установлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Заявник просив встановити факт належності правовстановлюючих документів: розпорядження голови Пустомитівської райдержадміністрації від 01 серпня 2003 року №337 з додатком списку громадян, яким передаються земельні частки (паї) у приватну власність на території Звенигородської сільської ради на ім`я ОСОБА_2 » (номер у списку 511) та Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЛВ №051761, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №01:04:458:08572, на ім`я ОСОБА_2 « ОСОБА_3 », посилаючись при цьому на те, що іншої можливості встановити цей факт немає.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд поверхнево розглянув вказану заяву, не встановивши належні обставини справи, та прийшов до помилкового висновку, що встановлення судом факту належності документу за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Так, встановлення факту належності правовстановлюючого документа необхідне позивачу для усунення помилки та подальшого спадкування майна після смерті матері, яке передане їй у приватну власність, де і допущено помилку.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки факт належності Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЛВ №051761 на ім`я ОСОБА_2 » належить померлій ОСОБА_2 » знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, іншим шляхом встановлення цього факту неможливо, а його встановлення необхідно заявнику для реалізації права на спадщину.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню, з постановленням нового рішення про задоволення заяви.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 листопада 2023 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа приватний нотаріус Пустомитівського нотаріального округу Львівської області Слиш Любомир Теодорович, про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт належності правовстановлюючих документів: розпорядження голови Пустомитівської райдержадміністрації від 01 серпня 2003 року №337 з додатком списку громадян, яким передаються земельні частки (паї) у приватну власність на території Звенигородської сільської ради на ім`я ОСОБА_2 » (номер у списку 511) та Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЛВ №051761, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №01:04:458:08572, на ім`я ОСОБА_2 ».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2024 року.

Головуючий Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.