Справа № 455/37/23 Головуючий у 1 інстанції: Пошивак Ю.П.
Провадження № 22-ц/811/3258/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 04 листопада 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої водій мотоцикла «Kavasaci» отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці даної пригоди, а вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, а саме: закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку, закритий перелом основи основної фаланги другого пальця правої кисті зі зміщенням відламків, закритий перелом діалізу лівої плечевої кістки, закритий перелом лівої променевої та правої ліктевої кісток, множинні переломи ребер, двобічні переломи кісток тазу, відкритий перелом діалізу ліктевого стегна, множинні забійні рани тіла. Вказує, що у зв`язку з отриманими травмами змушена проходити стаціонарне лікування з оперативним втручанням, терпіти болісні лікувальні та діагностичні процедури, отримувати неприємне медикаментозне лікування, відтак їй завдано фізичної болі триваючого характеру та страждань, які довелося переживати впродовж всього періоду лікування. Крім того, в результаті спричинених у дорожньо-транспортній пригоді численних тілесних ушкоджень позивач стала інвалідом третьої групи. Наголошує, що для подолання наслідків отриманих травм необхідне залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. Вважає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку. На її думку, відшкодування моральної шкоди в розмірі 250 000 грн. в достатній мірі компенсує понесені нею моральні страждання та фізичний біль. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмір 250 000 грн.

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1000 грн.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що в ході розгляду справи не досліджувалися докази, що стосуються обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка стала причиною заподіяння шкоди позивачу. Зазначає, що ОСОБА_1 хоч і був учасником дорожньо-транспортної пригоди, однак його протиправна поведінка не встановлена в межах кримінального провадження, де він перебував у статусі свідка, тому на її думку, не можна вважати, що шкода позивачці завдана ОСОБА_1 разом з іншим учасником дорожньо-транспортної пригоди водієм мотоцикла «Kavasaci», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди. Вважає, що встановлення неправомірності діяння кожного з власників (володільців), які завдали шкоди третій особі внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, достатньо для покладення на цих власників (володільців) солідарного обов`язку з відшкодування шкоди. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2023 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Старосамбірськ1ого районного суду Львівської області від 10 жовтня 2023 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2023 року призначено на 15 год. 30 хв. 12 лютого 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 22 лютого 2024 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 12 лютого 2024 року, датою ухвалення постанови є саме 22 лютого 2024 року.

12 лютого 2024 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала клопотання про розгляд справи з викликом сторін, мотивуючи його потребою додаткового дослідження ат витребування доказів.

Враховуючи, що ціна позову становить 250 000 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України, що не позбавляє сторони можливості викладати свої доводи та аргументи на підтримання своєї позиції письмово в апеляційній скарзі, поясненнях, відзивах на апеляційну скаргу, думка сторін щодо можливості розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи враховується судом, однак не є обов`язковою для суду при вирішенні цього питання, колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Крім того, 12 лютого 2024 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала клопотання про витребування матеріалів кримінального провадження № 0000786 від 04 листопада 2019 року, за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 та його представник не зверталися до суду першої інстанції з клопотанням про витребування матеріалів кримінального провадження, такі докази не досліджувалися судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення суду, беручи до уваги межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про витребування матеріалів кримінального провадження не підлягає до задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачка отримала травми, пережила фізичний біль та душевні переживання в результаті ушкодження здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю джерел підвищеної небезпеки, в тому числі і автомобіля під керуванням відповідача, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 100 000 грн., що відповідає принципам розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України).

Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст.1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події. (п.1 ч. ст. 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з роз`ясненнями пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що 04 листопада 2019 року о 01 годині 20 хвилин на 89 км. +100м. автодороги Львів-Самбір-Ужгород на вулиці Дрогобицькій в м. Старий Самбір Львівської області відбулося зіткнення мотоцикла «Kavasaci», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався в напрямку м. Львова з автомобілем марки «BMW-X5», реєстраційний номер Республіки Чехія НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався в напрямку м. Ужгород.

04 листопада 2019 року за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000786 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 116, складеним 19 грудня 2019 року судово-медичним експертом Старосамбірського відділення Бюро судово-медичної експертизи Головного управління охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації на підставі постанови старшого слідчого в ОВС ВРЗСТ СУ ГУ НП від 16 грудня 2019 року, в громадянки ОСОБА_3 згідно представлених медичних документів та даних судово-медичного огляду виявлені ушкодження: рубці на місці загоєння ран в тімяній ділянці справа, чола зліва, верхнього лівого кута чола, клінічно «закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку», закритий перелом основної фаланги 2-го пальця правої кисті, закритий перелом діафізу лівої плечової кістки, закритий перелом лівої променевої та правої ліктевої кісток, перелом 1-го ребра справа та 5, 9 ребер зліва, двохбічні переломи кісток тазу та відкритий перелом діафізу лівого стегна. Вказані ушкодження утворилися в результаті дорожньо-транспортної пригоди, коли потерпіла, будучи пасажиром заднього сидіння мотоцикла, отримала травми в результаті зіткнення з автомобілем. Ушкодження по давності утворення можуть відповідати часу 04.11.2019 року та відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, які являються небезпечними для життя в момент їх заподіяння. Ушкодження на тілі ОСОБА_3 є характерними для дорожньо-транспортної пригоди, а саме пасажира мотоцикла, зокрема для мототравми внаслідок зіткнення мотоцикла з автомобілем позашляховиком.

Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого підтверджується, що з 07 листопада 2019 року по 09 грудня 2019 року ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «8-ма міська клінічна лікарня м. Львова» з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, тупа травма грудної клітки, двобічний гемо пневмоторакс, множинні переломи ребер, відкритий перелом с/3 лівої стегнової кістки зі зміщенням відламків, закритий перелом с/3 лівої плечової кістки зі зміщенням відламків, закритий перелом в/3 лівої ліктевої кістки звих головки лівої променевої кістки, закритий перелом н/3 правої променевої кістки, звих головки правої ліктевої кістки, закритий перелом основи основної фаланги другого пальця правої кисті зі зміщенням відламків, множинні забійні рани тіла, двобічна бронхопневмонія.

Довідкою № 675 від 21 грудня 2021 року, виданою КНП Старосамбірської міської ради «Старосамбірський центр первинної медичної допомоги» підтверджується, що ОСОБА_3 знаходилася на амбулаторному лікуванні з 10 грудня 2019 року по 06 травня 2020 року з вищезазначеним діагнозом.

З 15 жовтня 2020 року по 20 жовтня 2020 року ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «8-ма міська клінічна лікарня м. Львова» з діагнозом травматичний розрив радіоульнарної зв`язки правого передпліччя, консолідований перелом с/3 правої кістки, що підтверджується епікризом № 5055/659 з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.

Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 19879 підтверджується, що з 30 листопада 2020 року ОСОБА_3 перебувала на амбулаторному лікуванні в КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна лікарня» з діагнозом: наслідки перенесеної поєднаної черепно-мозкової травми, травми верхніх кінцівок у вигляді післятравматичної енцефалопатії із стійкими цефалгіями, із ознаками внутрішньочерепної гіпертензії.

Довідкою до акта огляду МСЕК серія 12ААБ № 358552 від 01 грудня 2020 року підтверджується, що ОСОБА_3 встановлена третя група інвалідності на строк до 01 грудня 2021 року.

Вищенаведеними доказами безспірно підтверджується тяжкість травм, отриманих ОСОБА_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 04 листопада 2019 року, з приводу отримання яких вона неодноразово протягом тривалого часу проходила і стаціонарне, і амбулаторне лікування, завдання їй моральної шкоди, що полягає у фізичному болі і стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася в тому числі і за участі автомобіля під керуванням відповідача.

На думку колегії суддів, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував засади розумності, виваженості і справедливості, а також сукупність негативних наслідків, які настали для позивача, характер та обсяг фізичних страждань та душевних переживань, яких ОСОБА_3 зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП.

Враховуючи вищенаведене, фізичну біль та страждання, яких зазнала позивачка зв`язку з ушкодженням здоров`я, які тривають і триватимуть, душевні переживання, яких вона зазнала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 04 листопада 2019 року за участі в тому числі і відповідача, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов висновку, що на відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_3 , слід стягнути з ОСОБА_1 на її користь 100 000 грн.

Крім того, відповідач, заперечуючи щодо стягнення з нього моральної шкоди у визначеному судом розмірі, не надав жодних доказів, які б підтверджували, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є для нього надмірним фінансовим тягарем.

Доводи апеляційної скарги про те, що вина ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді не встановлена в межах кримінального провадження, не заслуговують на увагу, оскільки кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000786 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не закінчено, а відповідач як особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, несе відповідальність за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду незалежно від наявності його вини.

Заперечуючи щодо стягнення з нього моральної шкоди відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів, що шкоду позивачці було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, що могло бути підставою для зменшення розміру стягнення моральної шкоди, а не для звільнення від відповідальності за завданої моральної шкоди.

Покликання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував, що обов`язок з відшкодування шкоди повинен солідарно покладатися на водіїв, які були учасниками дорожньо-транспортної пригоди, не можуть братися до уваги, оскільки з описової та мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду вбачається, що суд першої інстанції, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, врахував, що моральна шкода позивачці завдана внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, що було однією з підстав зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 22.02.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк