КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №755/5221/23 Головуючий у 1 інстанції: Арапіна Н.Є.

Провадження №22-ц/824/496/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

02 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 20 червня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду у місті Києві Управління обслуговування громадян № 4 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні,-

ВСТАНОВИЛА:

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 червня 2023 року цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, передано за підсудністю до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

Постановляючи таке рішення суд першої інстанції дійшов до висновку, що заявник не має реєстрації місця проживання в Дніпровському районі з реєстру Дніпровської районної державної адміністрації.

Адресою зареєстрованого місця проживання позивача є АДРЕСА_1 , а тому справа підсудна Вугледарському міському суду Донецької області.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 18.03.2022 № 11/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ на Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, тому справу було направлено саме до цього суду

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, 04 липня 2023 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити для продовження розгляду до Дніпровського районного суду міста Києва.

Вважає висновки суду першої інстанції передчасними, необґрунтованими та такими, що суперечать чинним нормам матеріального права і призводять до порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що положенням ст. 316 ЦПК України передбачено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання, тому територіальна підсудність була визначена правильно.

Зазначила, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково.

Вказала, що не отримувала жодних повісток-повідомлень про виклик до суду, а тому судом першої інстанції було порушено норми процесуального права.

22 січня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві засобами поштового зв`язку подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення враховуючи наступне.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні було передано для розгляду до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Передаючи справу за підсудністю до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, суд першої інстанції виходив з того, що адресою зареєстрованого місця проживання заявниці є: АДРЕСА_1 .

Однак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги довідку про взяття на облік ОСОБА_2 внутрішньо переміщеної особи, оскільки вважав, що вона не підтверджує зареєстроване місце проживання заявниці за адресою: АДРЕСА_2 .

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення, зокрема, факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

За приписами ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Заявницею було додано довідку від 28.09.2022 № 3004- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно до якої ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с. 13), яка перебуває у територіальній підсудності Дніпровського районного суду м. Києва.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не підтверджує місце реєстрації заявниці за адресою: АДРЕСА_2 , проте звертає увагу, що вимогами ст. 316 ЦПК України передбачена підсудність заяви про встановлення факту, що має юридичне значення за місцем проживання, а не реєстрації заявника.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про передачу справи за підсудністю до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська є безпідставним, оскільки при подачі заяви до Дніпровського районного суду м. Києва заявницею були дотримані вимоги щодо підсудності справи про встановлення факту, що має юридичне значення.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи викладене колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права та перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 20 червня 2023 - скасувати.

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду в місті Києві Управління обслуговування громадян № 4 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні - направити для продовження розгляду до Дніпровського районного суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко