Справа № 212/4736/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого Чайкіна І.Б., за участю секретаря судового засідання Лапіної А.В., представника позивачів адвоката Мацкевича Д.А. (в режимі відеоконференції), відповідача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), представника відповідача адвоката Крат Н.Ф (в режимі відеоконфоренції), розглянувши в м. Кривому Розі в приміщенні суду цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах яких діє адвокат Мацкевич Денис Анатолійович до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2022 року адвокат Мацкевич Денис Анатолійович, який діє в інтересах позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив з урахуванням зміненої позовної заяви в вересні 2022 року: (а) Визнати недостовірною інформацію та такою, що принижує честь та гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 поширену ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на власній сторінці фейсбук https://www.facebook.com/oleh.baturin, а саме: «той факт, що власник компанії «СМАРТНЕТ» ОСОБА_4 почав співпрацювати з російськими окупантами, на Херсонщині мало кого дивує. Адже дружина власника компанії «СМАРТНЕТ» ОСОБА_5 добре відома своїми антиукраїнськими поглядами. І це ж не дивно. Адже, її батько ОСОБА_6 підприємець, любитель військових реконструкції та застарілих радянських танків завжди відкрито заявляв про свою ненависть до України, і мріяв, щоб Херсонська область повторила долю Криму, Донецька та Луганська. ОСОБА_7 називав кримських татар «свино татарами», українських військових «опаришами», а борців з корумпованими чиновниками «гнидами». Не дивно, що під час російського вторгнення до материкової України 24.02.2022 року цей підприємець радо вітав окупантів і підтримав геноцид росіян проти українського народу та масові вбивства українців. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 за розміщеним фото ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 підїхав до будівлі Каховського військового комісаріату і зняв на ній українські прапори». З розміщеним фото ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; б) Зобов`язати ОСОБА_1 протягом п`яти календарних днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили та спростувати інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_3 на власній сторінці фейсбук https://www.facebook.com/oleh.baturin, а саме: «той факт, що власник компанії «СМАРТНЕТ» ОСОБА_4 почав співпрацювати з російськими окупантами, на Херсонщині мало кого дивує. Адже дружина власника компанії «СМАРТНЕТ» ОСОБА_5 добре відома своїми антиукраїнськими поглядами. І це ж не дивно. Адже, її батько ОСОБА_6 підприємець, любитель військових реконструкції та застарілих радянських танків завжди відкрито заявляв про свою ненависть до України, і мріяв, щоб Херсонська область повторила долю Криму, Донецька та Луганська. ОСОБА_7 називав кримських татар «свино татарами», українських військових «опаришами», а борців з корумпованими чиновниками «гнидами». Не дивно, що під час російського вторгнення до материкової України 24.02.2022 року цей підприємець радо вітав окупантів і підтримав геноцид росіян проти українського народу та масові вбивства українців. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 за розміщеним фото ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 підїхав до будівлі Каховського військового комісаріату і зняв на ній українські прапори». З розміщеним фото ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Опублікувати на сторінці в соціальній межі ФЕЙСБУК спростування вищевказаної інформації; в) стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судові витрати.

Мотивуючи свою заяву тим, що 16.04.2022 року на власній сторінці фейсбук https://www.facebook.com/oleh.baturin ОСОБА_1 розповсюдив та поширив недостовірну інформацію про ОСОБА_2 та про його дружину ОСОБА_3 , а також під вказаним постом розмістив фото позивачів. Таким чином порушив право позивачів на гідність, честь та ділову репутацію. Вказаний репост публікації зробили 39 підписників та розмістили у більше десяти українських інформаційних ресурсах. Акцентував увагу суду, що ст. 32 Конституції України гарантує кожному захист права на спростування недостовірної інформації про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкоду4вання матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням,зберіганням, використанням, поширенням такої інформації, яка є недостовірною. Вважає, що вказана публікація, яка розміщена на офіційній сторінці фейсбук ОСОБА_1 принизила честь та гідність позивачів та підлягає видаленню.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.09.2022 відкрито провадження у справі (а. с. 43-45).

Ухвалою суду від 21.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (45).

За результатами судового розгляду постановлено ухвалу від 24.12.2023 про передачу цивільної справи за позовом представника позивачів адвоката Мацкевича Дениса Анатолійовича в інтересах позивачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_9 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації до Суворовського районного суду міста Одеси (а. с. 122-123).

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 07.07.2023, передано справу за підсудністю до Нововоронцовського районного суду Херсонської області (а. с. 132).

Ухвалою Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2023 року справу №212/4736/22 за позовом представника позивачів адвоката Мацкевича Дениса Анатолійовича в інтересах позивачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_9 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації направлено до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, за підсудністю (а.с. 135-138).

Відповідач ОСОБА_1 скористався правом подання відзиву в якому позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позову з огляду на наступне. Пост відносно позивачів, який був опублікований на сторінці в фейсбук був перепостом публікації «Власник компанії «СМАРТНЕТ» з Каховки співпрацює з російськими окупантами» (скріншот додається), розміщеної 16.04.2022 року на сайті ЄВРОПРОСТІР за авторством ОСОБА_10 . Цей пост містив точні цитати з публікації «Власник компанії «СМАРТНЕТ» з Каховки співпрацює з російськими окупантами» і був, по суті, коментарем на цю публікацію. Згадувана фотографія позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 розміщена за вказаною інтернет адресою Європростір, ним у фейсбуці не поширювалася. Звернув увагу суду, що в поширеній ним на сторінці у ФЕЙСБУК публікації сайту Європростір мітяться прямі гіперпосилання (лінки) на інші публікації, які доводять достовірність викладених у ній фактів. Крім того позивачка ОСОБА_3 в липні 2017 року та у 2018 році в мережі «ВКОНТАКТЕ» розміщувала привітання з російським днем військово-морського флоту з зображенням російського прапору та фотографії з святкування дня військово морського флота в незаконно анексованому росією Криму. Як відомо, російське вторгнення в Україну почалося у лютому 2014 року,відтоді йде відлік нинішньої російсько- української війни, яка триває досі. Вказані дії позивачки ОСОБА_3 підпадають під кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 436-1 КК України. До того ж позивач ОСОБА_3 сам публічно висловлював у Фейсбуці погляди, які розцінюються як антиукраїнські. Акцентував увагу суду, що його пост був реакцією (коментарем) на публікацію «Власник компанії «СМАРТНЕТ» з Каховки співпрацює з російськими окупантами», розміщену 16.04.2022 року з прямим посиланням на першоджерело та він лише перепостив цю публікацію, точно відтворивши її зміст. Тож до появи вказаної публікації на його сторінці в ФЕЙСБУЦІ вказана стаття вже була поширена необмеженому колу осіб у мережі ІНТЕРНЕТ. Крім того, в позовній заяві позивачі вказують, що 39 підписників зробили репост оспорюваної публікації на сторінці ФЕЙСБУК, але не надали жодних доказів того, що зробили репост саме цієї публікації, а не публікації ЄВРОПРОСТІР від 16.04.2022 року. Щодо витрат на правову допомогу в розмірі 120 000 гривень, зазначив, що вказана сума є необґрунтованою та має лише одну мету заробити гроші неправомірним способом, звинувативши його у вигаданих неправдивих діях. Крім того, позивачі до справи не надали доказів того, що ними сплачено гонорар адвокату Мацкевичу Д.А., не долучено акту виконаних робіт.

Позивачі в судове засідання 05.02.2024 року не з`явилися, належним чином вважаються повідомленими за час, день та місце розгляду справи.

Представник позивачів адвокат Мацкевич Д.А. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги частково, а саме в частині в частині спростування інформації з підстав детально викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вказав, що він зробив репост публікації, він не є автором цієї публікації, а тому не несе відповідальність за розповсюдження недостовірної інформації відносно позивачів, та жодним чином не порушував їх честь та гідність

Представниця відповідача адвокат Крат В.В. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Зокрема, стороною позивачів не доведено, що публікаціє є фактичним твердженням а не оціночним судженням.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного висновку.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

При розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України визначено: суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у постанові від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у пунктах 9-12 роз`яснив судам, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на власній сторінці фейсбук https://www.facebook.com/oleh.baturin, розміщено інформацію: «той факт, що власник компанії «СМАРТНЕТ» ОСОБА_4 почав співпрацювати з російськими окупантами, на Херсонщині мало кого дивує. Адже дружина власника компанії «СМАРТНЕТ» ОСОБА_5 добре відома своїми антиукраїнськими поглядами. І це ж не дивно. Адже, її батько ОСОБА_6 підприємець, любитель військових реконструкції та застарілих радянських танків завжди відкрито заявляв про свою ненависть до України, і мріяв, щоб Херсонська область повторила долю Криму, Донецька та Луганська. ОСОБА_7 називав кримських татар «свино татарами», українських військових «опаришами», а борців з корумпованими чиновниками «гнидами». Не дивно, що під час російського вторгнення до материкової України 24.02.2022 року цей підприємець радо вітав окупантів і підтримав геноцид росіян проти українського народу та масові вбивства українців. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 за розміщеним фото ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 підїхав до будівлі Каховського військового комісаріату і зняв на ній українські прапори». З розміщеним фото ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказане підтверджується скріншотами публікації (а.с.3-23).

Вказану публікацією перепостили інші підписники ОСОБА_1 (а.с.17-19).

Як зазначає відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву, що вказану публікацію він перерепостив на свою сторінку у фейсбук з сторінки «Власник компанії «СМАРТНЕТ» з Каховки співпрацює з російськими окупантами», розміщеної 16.04.2022 року на сайті ЄВРОПРОСТІР за авторством ОСОБА_10 (а с. 178-179).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 вказав, що публікація щодо позивачів не є його власної публікації, він не є її автором, а розмістив на своїй сторінці у зв`язку з обуренням, що позивачі ведуть проросійську агітацію.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).

Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, 15 липня 2010 року).

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем.

Пунктом 12 постанови визначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 15 вказаної постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

За змістом ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Lingens v. Austria» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У даній справі ЄСПЛ вказав, що: «Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе».

Так, фактичне твердження це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідні роз`яснення містяться і в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», в якому зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Стаття 10 Європейської Конвенції з прав людини захищає право журналістів розголошувати інформацію, яка становить громадський інтерес, за умови, що вони діють сумлінно та використовують перевірену фактичну базу.

Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій.

Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес (див. рішення у справі «Сюрек проти Туреччини» (№ 1) [ВП], заява №26682/95, п. 61, ECHR 1999-IV).

За роз`ясненнями, що містяться в п. 21 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1, при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998 року) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Звертаючись з позовом позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили визнати недостовірною, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 поширену ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на власній сторінці фейсбук https://www.facebook.com/oleh.baturin, а саме: «той факт, що власник компанії «СМАРТНЕТ» ОСОБА_4 почав співпрацювати з російськими окупантами, на Херсонщині мало кого дивує. Адже дружина власника компанії «СМАРТНЕТ» ОСОБА_5 добре відома своїми антиукраїнськими поглядами. І це ж не дивно. Адже, її батько ОСОБА_6 підприємець, любитель військових реконструкції та застарілих радянських танків завжди відкрито заявляв про свою ненависть до України, і мріяв, щоб Херсонська область повторила долю Криму, Донецька та Луганська. ОСОБА_7 називав кримських татар «свино татарами», українських військових «опаришами», а борців з корумпованими чиновниками «гнидами». Не дивно, що під час російського вторгнення до материкової України 24.02.2022 року цей підприємець радо вітав окупантів і підтримав геноцид росіян проти українського народу та масові вбивства українців. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 за розміщеним фото ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 підїхав до будівлі Каховського військового комісаріату і зняв на ній українські прапори». З розміщеним фото ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що оспорювана інформація вже була раніше опублікована у мережі Інтернет, а саме: «Власник компанії «СМАРТНЕТ» з Каховки співпрацює з російськими окупантами» розміщеної 16.04.2022 року на сайті ЄВРОПРОСТІР за авторством ОСОБА_11 . Цей пост містив точні цитати з публікації «Власник компанії «СМАРТНЕТ» з Каховки співпрацює з російськими окупантами» і був, по суті, коментарем на цю публікацію. Згадувана фотографія позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 розміщена за вказаною інтернет адресою Європростір22 листопада 2021 року, на підтвердження чого надав скріншоти публікацій у соціальній мережі Facebook та інших веб-сайтів засобів масової інформації

Таким чином, доводи відповідача стосовно отримання оспорюваної позивачем інформації з інших відритих джерел у мережі Інтернет, поширених до часу відтворення такої відповідачем, знайшли підтвердження в судовому засіданні наданими до суду об`єктивними доказами, які позивачами не спростовані. З цих відритих джерел у мережі Інтернет, поширених ще раніше ніж репост публікації ОСОБА_1 16.04.2022 року, відповідачем отримана і фотографія позивачів була розміщена на сайті ЄВРОПРОСТІР за авторством ОСОБА_10 .

Повідомлення новин, засноване на інтерв`ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства» (див. рішення у справі «The Observer and The Guardian v. the United Kingdom», від 26 листопада 1991 року). У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту, і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин (див. п. 46 рішення у справі «Газета «Україна-Центр» проти України» заява № 16695/04 від 15 липня 2010 року, остаточне 15 жовтня 2010 року).

За правилами ч. 2 ст. 24 Закону України «Про інформацію» забороняються втручання у професійну діяльність журналістів, контроль за змістом поширюваної інформації, зокрема з метою поширення чи непоширення певної інформації, замовчування суспільно необхідної інформації, накладення заборони на висвітлення окремих тем, показ окремих осіб або поширення інформації про них, заборони критикувати суб`єкти владних повноважень, крім випадків, встановлених законом, договором між засновником (власником) і трудовим колективом, редакційним статутом.

Згідно з ч. 3 ст. 25 Закону України «Про інформацію» журналіст має право не розкривати джерело інформації або інформацію, яка дозволяє встановити джерела інформації, крім випадків, коли його зобов`язано до цього рішенням суду на основі закону.

Встановивши, що оспорювану інформацію, яку поширив відповідач, та яку позивачі просили визнати недостовірною і спростувати, є відтворенням публікацій у мережі Інтернет на сайті ЄВРОПРОСТІР за авторством ОСОБА_11 , зокрема, з веб-сайтів засобів масової інформації, останні та (або) власник веб-сайта мали б бути належними співвідповідачами у справі, оскільки відповідач не є автором публікації, а автором джерела інформації є ОСОБА_10 , проте позивачі до цієї особи позовних вимог не заявляв.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

ЦПК України не передбачає підстав і повноважень суду щодо залучення відповідачів за ініціативою суду, а залучення цих осіб до участі у справі у якості третіх осіб не вирішує справу по суті спору.

При цьому, на думку суду, таке судове рішення не позбавляє позивача права заявляти вимоги до осіб, які першими поширили інформацію про визнання недостовірної і спростування якої просив позивач та, відповідно, вимагати її спростування, у т.ч. особами, які здійснювали відтворення (повідомлення) такої інформації з посиланням на первісне джерело.

Інші доводи позову цих висновків не спростовують, тому суд їх відхиляє.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України в разі відмови в позові судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах яких діє адвокат Мацкевич Денис Анатолійович до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації - залишити без задовлення.

Апеляційна скарга подається всіма учасниками справи до ДНІПРОВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 14 лютого 2024 року .

Суддя: І. Б. Чайкін