ПОСТАНОВА

Іменем України

17 січня 2024 року м. Кропивницький

справа № 385/189/23

провадження № 22-ц/4809/95/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С.І., Карпенка О.Л.

за участю секретаря судового засідання Гончар О.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07 липня 2023 року у складі судді Гришака А.М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заявника

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно за законом.

В обґрунтування позову зазначав, що ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 13.12.2022 відкрито провадження у справі № 385/1414/22 за позовом його матері - ОСОБА_2 до нього про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 . Свій позов його мати обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.05.2005, посвідченого державним нотаріусом Гайворонської державної нотаріальної контори Ковбасюк Н.Ю., та зареєстрованого в реєстрі за №660 їй належить зазначений житловий будинок, в якому він зареєстрований з 10.08.1990, але на протязі уже 20-ти років у даному будинку не проживає.

Позивач зазначає, що дійсно з 1990 року зареєстрований у житловому будинку АДРЕСА_1 , який належить його батькам, і придбаний ними в 1974 році. У даному будинку був зареєстрований його батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_2 , а також рідний брат - ОСОБА_4 .

Батько помер у 2004 році. Позивач вказував, що на день смерті батька, у будинку був зареєстрований та проживав він (позивач), та його мати. Рідний брат був зареєстрований та проживав в іншому місці. Так, після смерті батька, залишилося спадкове майно - згадуваний будинок, який був придбаний батьком відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого Гайворонською державною нотаріальною конторою. За життя, батько на випадок своєї смерті, заповіту не залишив.

Позивач звертає увагу, що право на спадкування за законом мала його мати ОСОБА_5 , він сам та його брат ОСОБА_4 , як спадкоємці першої черги. На час смерті батька (відкриття спадщини), разом з ним проживали він та відповідач, які є такими що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 . Вказує, що ні він, ні мати заяви про відмову від спадкового майна не писали. Рідний брат протягом встановленого законом строку заяви про прийняття спадщини нотаріусу не подавав.

Отримавши копію згадуваної позовної заяви матері, серед долучених до заяви доказів, він побачив свідоцтво про право на спадщину за законом видане матері, де після смерті батька, вона успадкувала все належне йому майно. До цього, він не знав, що мати отримала дане свідоцтво ще у 2005 році. Вона про це ніколи не говорила.

Вказує, що отримання матір`ю свідоцтва про право на все спадкове майно батька, порушує його право на отримання частини даного спадкового майна.

Позивач звернувся до Гайворонської державної нотаріальної контори, де нотаріус ознайомившись із спадковою справою після смерті його батька, витребувавши довідку щодо зареєстрованих осіб на час смерті батька, яку надала позивачу, повідомила про те, що нею було допущено помилку у видачі свідоцтва матері про право на спадщину на все спадкове майно.

Посилаючись на зазначені обставини, просив:

1. Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 18.05.2005 державним нотаріусом Гайворонської державної нотаріальної контори, та зареєстроване в реєстрі за №660, про те, що спадкоємницею майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є в цілому його дружина ОСОБА_2 , в частині частини спадкового майна, яке складається з житлового будинку з побутовими та господарськими будівлями: веранда, літня кухня, хлів, льох, ворота із хвірткою, колодязь, та знаходиться в АДРЕСА_2 .

2. Припинити право власності ОСОБА_2 на частину спадкового майна, яке складається з житлового будинку з побутовими та господарськими будівлями: веранда, літня кухня, хлів, льох, ворота із хвірткою, колодязь, та знаходиться в АДРЕСА_2 , як спадкоємниці майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину спадкового майна, яке складається з житлового будинку з побутовими та господарськими будівлями: веранда, літня кухня, хлів, льох, ворота із хвірткою, колодязь, та знаходиться в АДРЕСА_2 , як спадкоємцю майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позивач всупереч ст. 81 ЦПК України, не довів та не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що він прийняв спадщину, шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час його смерті, на що він посилався як на підставу своїх вимог.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на обставини тотожні тим, що зазначені в позові, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вважає, що ?суд не звернув увагу на заяву відповідача про прийняття спадщини, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи та досліджувалась судом. У даній заяві відповідач вказуючи, що інших спадкоємців на спадкове майно немає, повідомила нотаріусу неправдиві відомості. Однак, в той час разом з нею проживали її сини і фактично прийняли спадкове майно.

Вважає, що відоцтво про право на спадщину відповідачем отримано незаконно, обманним шляхом, що визнала і нотаріус при спілкуванні з ним, однак суд не звернув на це увагу та фактично визнав його законним, належним та допустимим доказом.

Вказує, що судом не було враховано наявність довідки від 01.02.2023 Гайворонської міської ради, де вбачається, що ОСОБА_3 на день смерті був зареєстрований за адресою спірного будинку. За цією ж адресою, на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 на постійне місце проживання були зареєстровані, як він, так і відповідач. Також, суд не взяв до уваги наявність інформації з копії домової книги на спірний будинок, де зазначена реєстрація його місця проживання у спірному будинку з 1990 року по даний час.

Посилаючись на неприязні стосунки, які склалися у нього між матір?ю та рідним братом, вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на пояснення свідків, які показали, що позивач не проживав постійно з спадкодавцем на час його смерті.

Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зауважила, що ? доводи апелянта про те, що він прийняв спадщину шляхом проживання разом зі спадкодавцем на день його смерті, не відповідають дійсності. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , його дружина ОСОБА_6 , сусіди ОСОБА_7 та ОСОБА_8 показали та підтвердили, що позивач на момент смерті спадкодавця та ще і до його смерті в будинку АДРЕСА_2 не проживав. У вказаному будинку зі слів вищевказаних свідків проживала вона, ОСОБА_2 - дружина спадкодавця, син ОСОБА_9 з дружиною та їх маленькою дитиною. Вважає, що суд покази вказаних свідків оцінив правильно та об?єктивно.

Зазначає, що державна реєстрація позивача у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на час смерті спадкодавця за адресою реєстрації.

Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько відповідача ОСОБА_3 , що вбачається з копії свідоцтва про смерть (а.с. 8), після смерті якої відкрилася спадщина на належне йому майно.

Згідно копії Договорів купівлі-продажу від 09.09.1974 року та від 24.05.1976 року вбачається, що власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 був ОСОБА_3 (а.с.103-104, 105-106).

Позивач відноситься до першої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_3 , відповідно до ст. 1261 ЦК України, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7).

Відповідач відноситься до першої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_3 , відповідно до ст. 1261 ЦК України, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 101).

Судом встановлено, що відповідач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 шляхом подачі 18.05.2005 року заяви до Гайворонської державної нотаріальної контори Кіровоградської області про прийняття спадщини, що вбачається з оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи №2052 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.100).

Згідно копії свідоцтва про право спадщину за законом від 18.05.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Гайворонської державної нотаріальної контори Ковбасюк Н.Ю. спадкоємицею майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 є в цілому його дружина ОСОБА_2 . Спадкове майно на яке видане це свідоцтво, складається з житлового будинку глинобитного, критого шифером, розміром житлової площі 3/34,75 кв. м. з побутовими та господарськими будівлями, що знаходиться на прилеглій до нього земельній ділянці фонду АДРЕСА_2 (а.с. 9).

З копії листа від 01.02.2023 року №1338/01245 виданого Гайворонською міською радою Кіровоградської області вбачається, що ОСОБА_3 на день смерті був зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою станом на 27.08.2004 року на постійне місце проживання зареєстровані особи: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 10).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. Відповідач та її представник заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1270 ЦК України).

Відповідно до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, тобто згідно визначеної законом черговості спадкоємців.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Разом з тим, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця (див. постанову Верховного Суду від 10 січня 2022 року у справі № 577/2233/20 (провадження № 61-2722св21)).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд ухвалює рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача чи не до всіх належних відповідачів є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Подібні висновки викладено, наприклад, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц, від 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18, Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/6793/15-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 394/8/19.

У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який (які) прийняв (прийняли) спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (див. наприклад, постанови Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18), від 19 травня 2020 року у справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18)).

У цій справі предметом спору є визнання за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті батька права власності на частину житлового будинку з господарськими спорудами у порядку спадкування за законом.

Відповідачем за цим позовом ОСОБА_1 визначив свою матір ОСОБА_2 , вказуючи, при цьому в позові, що на час відкриття спадщини за адресою спірного будинку був зареєстрований ще його рідний брат ОСОБА_4 .

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно.

Згідно з копії домової книги, син спадкодавця - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 був зареєстрований на постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_2 з 21.06.1996 до 05.12.2006 (а.с.43).

Встановлено, що відповідач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , шляхом подачі 18.05.2005 заяви до Гайворонської державної нотаріальної контори Кіровоградської області про прийняття спадщини (а.с.100).

Позивач, відповідач та ОСОБА_4 відносяться до першої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_3 , відповідно до ст. 1261 ЦК України.

При цьому ОСОБА_4 у встановленому законом порядку від прийняття спадщини не відмовлявся.

Враховуючи зазначене, вважається, що відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, брат позивача та син відповідача - ОСОБА_4 вважається таким, що прийняв спадщину у встановленому законом порядку, так як постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами справи і не заперечується сторонами.

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав недоведеності позивачем прийняття спадщини, шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час його смерті, суд першої інстанції не визначив коло всіх спадкоємців за законом, які могли б спадкувати.

Так, судом першої інстанції, в порушення статей 50, 51 ЦПК України не вирішено питання щодо складу осіб, які мають брати участь у розгляді справи, а апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості усунути такі недоліки.

Враховуючи, що суд першої інстанції встановив обставини справи, але неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, оскаржуване судове рішення підлягає зміні з підстав зазначених в цій постанові.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07 липня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 січня 2024 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді С.І. Мурашко

О.Л. Карпенко