Справа № 522/8522/22
Провадження № 2/522/1676/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

секретаря судового засідання Сулими А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Обслуговуючого кооперативу "Екодом-1" до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання договору №8 від 22 квітня 2017 року недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

12 липня 2022 року ОК «ЕКОДОМ-1» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету позову на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання договору № 8 від 22.04.2017 року недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що під час підготовки та подачі до Міністерства юстиції України 24.10.2019 року ТОВ «ХАНБЕР» та ОК «ЕКОДОМ-1» спільної Скарги на рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, якими проведено реєстрацію на об`єкти нерухомості в тому числі за відповідачем, ОК «ЕКОДОМ-1» стало відомо, що нібито 22.04.2017 року невстановленими особами від імені Голови ОК «ЕКОДОМ» ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 підписаний договір про сплату пайових внесків у ОК «ЕКОДОМ-1» № 8, згідно умов якого позивач зобов`язався організувати будівництво двухрівневого підземного паркінгу у багатоповерховому будинку з підземним паркінгом та вбудовано-прибудованими громадським приміщеннями по АДРЕСА_1 за рахунок внесків учасника та внесків інших асоційованих членів, здати його в експлуатацію, передати учаснику паркомісце (секція 1, поверх -2, загальна площа 16 кв.м, номер 3) в об`єктів будівництва. Відповідачу також видано довідку про нібито повну оплату по договору, між сторонами укладено акт прийму-передачі.

Правовими підставами заявлених вимог є порушення положень п. 3 ст. 207 ЦК України, та те, що наявність вказаного договору викликає суперечності між ОК «ЕКОДОМ-1» та ОСОБА_2 , який наразі є власником майна за вказаним договором, що може потягти матеріальні претензії ОСОБА_2 до ОК «ЕКОДОМ-1», та спричинить майнову шкоду позивачу.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2022 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2023 року клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Заяць К.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2023 клопотання представника позивача Обслуговуючого кооперативу "Екодом-1" від 05 вересня 2022 року про розгляд справи у порядку загального позовного провадження - задоволено.

До суду 22.11.2023 року надійшов відзив адвоката Заяць К.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , відповідно до якого відповідач заперечує щодо задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності, адже ОК «Екодом-1» знав про існування оскаржувано договору з моменту його укладення. Подання такого позову є зловживанням права, адже судом розглядалася справа №522/1957/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , де ОК був відповідачем щодо оскарження, зокрема, того ж договору. Зазначає, що відповідач сплатив всі внески, що підтверджується відповідними квитанціями та довідками. Оскаржуваний договір не може порушувати права позивача, оскільки він виконаний сторонами та припинив свою дію. Зазначення позивача про можливу майнову шкоду є вимогою на майбутнє та нічим не підтверджено. Матеріали кримінального провадження не можуть прийматися до уваги, адже до них застосовуються норми КПК, згідно яких суд може обґрунтовувати свої висновки лиш на показання, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, але не показаннями наданим слідчому.

23.01.2024 від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 , про витребування доказів та призначення експертиз.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 , про витребування доказів.

У судовому засіданні 30 січня 2024 року з`явився представник відповідача та третя особа. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Третя особа вважає позов обгрунтованим.

Суд, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні осіб, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про залишення позову без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОК «ЕКОДОМ-1» було укладено договір № 8 від 22.04.2017, предметом якого є паркомісце 8 у будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору ОК «ЕКОДОМ-1» зобов`язується організувати будівництво багатоповерхового житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими приміщеннями за рахунок внесків ОСОБА_1 та інших асоційованих членів ОК, та зобов`язується передати ОСОБА_1 нерухоме майно в об`єкті будівництва, обумовлене Договором, та всі документи, необхідні для реєстрації права власності на нього, а ОСОБА_1 , в свою чергу зобов`язується, сплатити до ОК внески у розмірах та в порядку, встановлених Договором та додатками до нього, та має право отримати об`єкт нерухомості лише за умови повної сплати внеску.

Відповідно до п 4.2.2. вказаного договору ОК «ЕКОДОМ-1» зобов`язаний не пізніше 15 календарних днів з моменту введення об`єкту в експлуатацію, оформлення всіх необхідних документів та сплати внеску, передати учаснику за актом прийому-передачі об`єкт нерухомості.

Також, судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору відповідачу ОСОБА_1 позивачем ОК «ЕКОДОМ-1» було надано довідку, відповідно до змісту якої ОСОБА_1 згідно Договору про сплату пайових внесків в ОК «ЕКОДОМ-1» №8 від 22 квітня 2017 року зробив внесок у повному обсязі відповідно до додатку № 1 до вказаного договору та акт прийому-передачі до договору № 8 про сплату пайових внесків в ОК «ЕКОДОМ-1» від 22 квітня 2017 року датований 14.03.2019.

Посилання ж позивача на те, що наявність вказаного договору викликає суперечності між ОК «ЕКОДОМ-1» та ОСОБА_2 , який наразі є власником майна за вказаним договором, що може потягти матеріальні претензії ОСОБА_2 до ОК «ЕКОДОМ-1», та спричинить майнову шкоду позивачу, взагалі нічим не доведені та необґрунтовані. Тобто, вказана позовна вимога заявлена, як вимога на майбутнє.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

За положеннями статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.

За положеннями статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено статтею 215 ЦК України.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа.

За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, правочин може бути визнано недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, тому в кожній справі про визнання договору недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 24 лютого 2021 року у справі N 233/3516/18-ц (провадження N 61-4805св20) Верховний Суд вказав, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому, обов`язком позивача є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення та (або) оспорювання його прав та інтересів.

Інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції України, законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року N 18-рп/2004.

На теперішній час, право власності за ОСОБА_1 на паркомісце № 8 було скасовано, та єдиним власником майна є ОСОБА_2 ..

Також Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 жовтня 2021 року (справа № 202/7377/16-ц, провадження № 61-20139св19) дійшов висновку, що при розгляді справ про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна та скасування записів про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно суди мають враховувати, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а саме ефективним способом захисту, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Оскаржуючи договір про пайову участь, позивач вказує про можливі матеріальні претензії ОСОБА_2 , однак позивач не вказує, яким чином його права будуть захищені при визнанні договору недійсним.

В свою чергу, наслідками недійсності договору є реституція - повернення сторін до попереднього стану, однак право власності на предмет оскаржуваного договору належить третій особі, тобто визнання недійсним договору укладеного між позивачем та відповідачем не матиме наслідком повернення майна у власність позивача.

Таким чином, на час розгляду справи спірним договором, укладеним між ОСОБА_1 та ОК «ЕКОДОМ-1» жодні права, інтереси чи свободи ОК «ЕКОДОМ-1» не порушенні, розгляд справи з вимогами на майбутнє не передбачений чинним цивільно-процесуальним законодавством, та в даному випадку вимоги про визнання недійсними договору укладеного між ОК «ЕКОДОМ-1» та ОСОБА_1 не є ефективним способом захисту, адже невідомо яким чином заявлені позовні вимоги будуть поновлювати права позивача.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, тому позов слід залишити без задоволення.

Також, представником відповідача було заявлено заяву про застосування строків позовної давності, щодо якої суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому ст. 261 ЦК України встановлено, що початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вказує Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц (провадження № 61-16895св18) сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення, строки позовної давності не застосовуються.

Відповідно до вимог частин 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Враховуючи вищезазначене, аналізуючи наявні у справі докази у їх сукупності, виходячи із системного тлумачення норм чинного законодавства, які регулюють дані правовідносин у контексті з`ясованих судом обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги ОК «ЕКОДОМ-1» не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1» ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету позову на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання договору № 8 від 22.04.2017 року недійсним залишити без задоволення

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Одеського апеляційного суду з дня проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутніми при оголошенні у той самий строк з дня отримання.

Суддя Ю.Б. Свячена