Справа № 487/7836/19
Провадження № 2/487/123/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2024 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого - судді Нікітіна Д.Г., секретаря Сідлецької О.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Представник Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 12.03.2014 року у розмірі 85616,41 грн., судових витрат у розмірі 1921,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору № б/н від 12.03.2014 року укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , остання отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконує свої зобов`язання за даним договором, а саме не надає своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що відображається у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача, станом на 23.07.2019 року, наявна заборгованість у загальному розмірі 85616,41 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 34429,36 грн., 18866,23 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, пені - 27667,66 грн., 100,00 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 4053,16 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань та заборгованості не погашає, в зв`язку з чим просив стягнути з нього на користь банку вищевказану заборгованість та судовий збір.

Представник позивача в судове засідання не з`явився надав до суду заяву, просив розглядати справу у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву, просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги не підтримала.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено, зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.

Як слідує з матеріалів справи, 12.03.2014 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку і отримала кредит у розмірі 15000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як підтверджується матеріалами справи, банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит.

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідачка порушувала графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачувала та внаслідок чого виникла заборгованість. Позивач визначив розмір заборгованості, виходячи з вказаного вище розрахунку, який станом на 23.07.2019 року, наявна заборгованість у загальному розмірі 85616,41 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 34429,36 грн., 18866,23 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, пені - 27667,66 грн., 100,00 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 4053,16 грн..

Позивач, з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З цього приводу суд вказує таке.

Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 12.03.2014 року процентна ставка не зазначена, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відтак слід відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 4053,16 грн. (процентної складової), а також пені 27667,66 грн. та 100,00 грн. у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу.

Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року.

Укладений між сторонами кредитний договір від 12.03.2014 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Разом з тим, як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 , остання користувалася кредитними коштами, що підтверджується випискою по її рахунку і підтверджує факт отримання нею коштів банку.

Як вбачається із роздруківки "Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 12.03.2014 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 31.10.2015", "Розрахунок заборгованості за договором б/н від 12.03.2014 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 23.07.2019" наданої позивачем, відповідачем за час користування кредитною карткою нібито витрачено кредитних коштів на суму 172205,26 грн. (графи "Витрати клієнтом кредитних коштів", "Сальдо поточної заборгованості за кредитом"), при цьому відповідачем повернуто (внесено) банку 166701,27 грн. графи "Сума коштів, внесених клієнтом на погашення заборгованості", "Сума погашенняза наданим кредитом").

"Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 12.03.2014 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 31.10.2015" "Розрахунок заборгованості за договором б/н від 12.03.2014 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 23.07.2019"не можна вважати достовірним доказом у розумінні ст. 79 ЦПК України, оскільки в ньому зазначена, зокрема відсоткова ставка, яка визначена позивачем в односторонньому порядку, відомості про списання коштів в рахунок погашення безпідставно нарахованих відсотків, тобто на підставі розрахунків неможливо встановити дійсні обставини справи.

Фактично, визначена позивачем заборгованість у розмірі 85616,41 грн. сформувалась за рахунок того, що позивач на власний розсуд здійснював зарахування отриманих від відповідача коштів здебільшого на погашення відсоткової складової та неустойки. Більше того в АТ КБ "ПриваБанк" здійснював "автоматичне", тобто без згоди та повідомлення відповідача, списання коштів за рахунок доступного кредитного ліміту в рахунок погашення відсотків та неустойки, штучно збільшуючи заборгованість за тілом кредиту. Саме по цій причині позивач в розрахунку заборгованості не вказує графу "Призначення платежу" по кожному пункту графи "Витрати клієнтом кредитних коштів", "Сальдо поточної заборгованості за кредитом".

Таким, чином при розрахунку заборгованості позивач мав враховувати лише розмір коштів витрачених відповідачем та сплачених нею, або здійснити розрахунок у відповідності до вимог ст.ст.625, 1048 ЦК України, чого немає у позовній заяві та доданих до неї доказів.

За таких обставин, відповідачем не виплачено позивачеві 5503,00 грн. різниця між сумою ориманих (витрачених) коштів та внесених коштів за весь період.

Таким чином, суд зазначає про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення в примусовому порядку з боржника отриманого нею та непогашеного тіла кредиту в розмірі 5503,00 грн., а в решті вимог позову слід відмовити.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими і підлягають до часткового задоволення.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись наведеним та на підставі ст.ст

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 5503,00 грн. непогашеного тіла кредиту за кредитним договором № б/н від 12.03.2014 року та 1 грн. 24 коп. витрат по оплаті судового збору.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення набирає законної сили через 30 дній після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354,355 ЦПК України.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, адреса для листування: м. Дніпро, вул. Набережна перемоги, 50, , МФО 305299..

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1

Суддя Д.Г. Нікітін