Справа номер 484/6529/23 Головуючий суду першої інстанції Шикеря І. А.
Провадження номер 22-ц/812/823/24 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів Самчишиної Н. В., Ямкової О. О.

із секретарем судового засідання Травкіною В. Р.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на рішення та ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 березня 2024 року, ухвалені за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту електроенергію,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог

В листопаді 2023 року ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» подало до суду позов про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту електроенергію у сумі 3119,12 грн, а також судового збору у сумі 2684 грн, який ними було сплачено у сумі 2435,90 грн при поданні позову та у сумі 248,10 грн при поданні заяви про видачу судового наказу, у видачі якого було відмовлено ухвалою суду 09 грудня 2020 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» зазначало, що ОСОБА_1 є споживачем електроенергії за адресою АДРЕСА_1 та на її ім`я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Оскільки ОСОБА_1 споживала електричну енергію, однак не здійснювала оплату її вартості, ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» просило задовольнити позов.

15 лютого 2024 року позивач письмово повідомив суд про те, що відповідач 29 січня 2024 року сплатила наявну у неї заборгованість за спожиту електроенергію у сумі 3119,12 грн.

15 березня 2024 року позивач звернувся до суду з заявою про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України (відсутній предмет спору) та повернення судового збору.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 березня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» про закриття провадження у справі.

Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції вказував на відсутність підстав для закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки на момент подання позову предмет спору існував.

З огляду на відсутність підстав для закриття провадження у справі, суд вважав безпідставним й повернення сплаченого судового збору.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 березня 2024 року у задоволенні позову ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач добровільно погасила заборгованість за спожиту електроенергію під час розгляду справи в суді, а тому відсутні підстави для її стягнення. У зв`язку з цим відсутні підстави і для відшкодування позивачу сплаченого судового збору.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із ухвалою та рішенням суду, ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просило ухвалу та рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким повернути сплачений за подання позовної заяви судовий збір.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, позивач зазначав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі та повернення судового збору.

Посилаючись на наявність підстав для закриття провадження у справі, позивач наголошував на необґрунтованості висновку суду про відмову у задоволенні позову.

Фактичні обставини

ОСОБА_1 є споживачем електроенергії за адресою АДРЕСА_1 . На її ім`я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

З загальної картки за особовим рахунком № НОМЕР_1 та довідки позивача про кількість спожитої та оплаченої електроенергії вбачається, що станом на листопад 2023 року ОСОБА_1 мала заборгованість за спожиту електроенергію у сумі 3119,12 грн.

30 листопада 2022 року ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» зверталася до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області із заявою про видачу судового наказу, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електроенергію у сумі 3119,12 грн та судовий збір у сумі 248,10 грн.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 грудня 2022 року ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» відмовлено у видачі судового наказу.

З позовом ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» звернулося до суду у листопаді 2023 року, оплативши його подання судовим збором у сумі 2435,90 грн.

29 січня 2024 року ОСОБА_1 сплатила ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» заборгованість за спожиту електроенергію у сумі 3119,12 грн.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Щодо наявності підстав для закриття провадження у справі

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

У пунктах 4.13-4.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №13/51-04 (провадження №12-67гс19) вказано, що: «Пунктом 2 частини першої статті 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі. Одночасно слід зазначити, що предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначено, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

У справі, що переглядається, встановлено, що відповідач сплатила наявну у неї заборгованість за спожиту електроенергію після подання позивачем позову до суду.

Враховуючи вказане, на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення предмет спору в цій справі був відсутній.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, а тому помилково відмовив у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі та ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю заборгованості.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша статті 377 ЦПК України).

При таких обставинах оскаржувані судові рішення районного суду слід скасувати, а провадження у справі закрити, оскільки відсутній предмет спору.

Щодо повернення судового збору

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Спеціальним законом, яким визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є Закон України «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 1 цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим законом, і включається до складу судових витрат.

За змістом статті 2 Закону України «Про судовий збір» платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим законом.

Згідно з ст. 164 ЦПК України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом. У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету (частина 2 статті 255 ЦПК України).

Судом встановлено, що ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» за розгляд справи в суді першої інстанції за її позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу у сумі 3119,12 грн сплатило судовий збір у сумі 2684 грн.

Оскільки стаття 7 Закону України «Про судовий збір» передбачає повернення судового збору у разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), то клопотання позивача про повернення йому судового збору підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, ухвалу та рішення суду першої інстанції скасувати, оскільки вони ухвалені з порушенням норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення про закриття провадження у справі та повернення судового збору.

Щодо розподілу судових витрат у суді апеляційної інстанції

Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що за подання апеляційної скарги позивач сплатив 4026 грн.

Оскільки наявні підстави для закриття провадження у справі, вказана сума судового збору підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.374, 376, 377, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» задовольнити.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 березня 2024 року та рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Закрити провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту електроенергію у сумі 3119,12 грн.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» судовий збір з Державного бюджету України у сумі 2684 грн за подання позовної заяви до суду першої інстанції та у сумі 4026 грн за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Н. В. Самчишина

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 29 травня 2024 року.