Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.02.2024 Справа №607/9925/23 Провадження №2/607/403/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Медвідь О. А.

учасників справи:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Корольова-3», державний реєстратор Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області Шпак Петро Петрович, ОСОБА_5 про визнання недійсними свідоцтв про право власності, скасування рішень та документів про державну реєстрацію прав, припинення права власності та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Корольова-3», державний реєстратор Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області Шпак П. П., ОСОБА_5 про визнання недійсними свідоцтв про право власності, скасування рішень та документів про державну реєстрацію прав, припинення права власності та визнання права власності.

Посилаючись на те, що 05 червня 1993 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, який був розірваний 30 квітня 2021 року. 10 квітня 2008 року між ПП Тернопільська фірма «Будівельник», та громадянином ОСОБА_1 укладено договір про пайове будівництво двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 66, 9 кв.м. На виконання умов договору ОСОБА_1 було повністю сплачено кошти ПП ТФ «Будівельник». Також 26 березня 2009 року між ПП Тернопільська фірма «Будівельник», та громадянином ОСОБА_1 укладено договір про пайове будівництво критої стоянки (гаражу) для автомобіля № 27, в АДРЕСА_2 , загальною площею - 23,91 кв. м. На виконання умов договору ОСОБА_1 було повністю сплачено кошти ПП ТФ «Будівельник».

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2011 року, справа № 2 - 3700/2011, визнано за ОСОБА_1 майнове право на незавершене будівництво двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , та криту стоянку для автомобіля № 27. У 2013 році будинок заданий в експлуатацію і ОСОБА_1 набув право первісного набуття права власності на квартиру та криту стоянку.

Ухвала Дубенського районного суду Рівненської області від 03 червня 2011 року, справа № 2 - 693/11, якою визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , скасована постановою Рівненського апеляційного суду від 09.05.2023, справа №2-693/11.

Однак, у 2014 році державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності на квартиру та криту стоянку за ОСОБА_3 . Вказана державна реєстрація є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_3 не укладала договір на пайове будівництво із забудовником на квартиру та гараж, ОК ЖБК «Корольова -3» не є правонаступник ПП ТФ «Будівельник», а тому саме ОСОБА_1 є дольовиком на квартиру та криту стоянку, та членом кооперативу і має право на набуття первісного права власності на вказані об`єкти.

У зв`язку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та визнати недійсним з моменту реєстрації свідоцтво на право власності на ім`я ОСОБА_3 , індексний номер: 27164135 від 15.09.2014 серія НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 66.9 кв.м.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав на ім`я ОСОБА_3 , індексний номер: 15986040 від 23.09.2014, на квартиру АДРЕСА_1 ; скасувати довідки та акт приймання-передачі, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за ним первісне набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Також, визнати недійсним з моменту реєстрації свідоцтво на право власності на ім`я ОСОБА_3 , індексний номер: 30680063 від 09.12.2014 серія НОМЕР_2 на гараж № НОМЕР_3 на АДРЕСА_2 , загальною площею 22,9 кв.м.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав на ім`я ОСОБА_3 , індексний номер: 17833989 від 09.12.2014, на гараж № НОМЕР_3 на АДРЕСА_2 ; скасувати довідки та акт приймання-передачі, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав на гараж № НОМЕР_3 на АДРЕСА_2 ; припинити за ОСОБА_3 право власності на гараж на АДРЕСА_2 , та визнати за ним первісне набуття права власності на гараж № НОМЕР_3 на АДРЕСА_2 , стягнути судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 подала відзив на позов, в якому зазначила, що вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_1 з 05 червня 1993 року по 30 березня 2021 року. Від шлюбу у них є донька ОСОБА_6 .. Шлюб розірвано 30 березня 2021 року.

Ухвалою суду у справі про поділ спільного майна подружжя №2 - 693/11 від 03 червня 2011 року, визнано Мирову угоду між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Важливим фактом є те, що дане будівництво станом на дату винесення ухвали було виплачене у повному розмірі. Дана Ухвала набрала законної сили і на підставі неї зареєстроване право власності на спірне майно на ОСОБА_3 .

Також, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2011 року, справа №2-3700/2011, визнано за ОСОБА_7 майнові права на спірну квартиру та гараж. Тому, коли піднялося питання про поділ майна подружжя, ОСОБА_1 володів інформацією, що квартира та гараж придбані за спільні кошти подружжя у повному розмірі, і він свідомо підписав ОСОБА_8 угоду, знаючи її наслідки, так як попередньо подавав позов про визнання на себе майнових прав з метою подальшої реєстрації та визнання права власності.

Реєстрація права власності на неї відбулася у 2014 році, тобто протягом 8 років ОСОБА_1 не піднімав питання, щодо реєстрації права власності на двох із подружжя і не оспорював спірні документи. Позивачем не доведено той факт, що ним вносилися після винесення Мирової угоди додаткові кошти будівельнику в рахунок вартості квартири та гаражу, не надано доказів подання заяв на скасування ухвали про поділ майна, не піднімалося дане питання до моменту розірвання шлюбу та під час прийняття в експлуатацію спірного майна та отримання права власності ОСОБА_3 .

На даний час в суді є інші справи про поділ спільного майна подружжя. Тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому вказав обставини викладені у позові, і те, що спірне майно є їх спільною сумісною власністю, а тому позов підлягає до задоволення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Корольова-3» подав пояснення щодо позову, в яких вказав, що довідки були видані ОСОБА_3 на підставі мирової угоди, яка затверджена ухвалою суду від 03.06.2011. Спірна квартира була ОСОБА_3 відчужена ОСОБА_5 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 подав пояснення щодо позову, в яких вказав, що згідно договору купівлі - продажу квартири від 29.06.2021, зареєстрований в реєстрі за номером 3992, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір, придбано квартиру АДРЕСА_1 . Переоформлення у нотаріуса відбувалося виключно в порядку закону на підставі законних правовстановлюючих документів та документів, які посвідчували особу покупця та продавця. Проте, дізнавшись від Відповідача що предметом спору по справі №607/9925/23 є наведена квартира, то вважає, що має право бути залученим у справу як третя особа, бо є Добросовісним набувачем майна і вважає що є ризик порушення його права на власність як розпорядника, власника та користувача спірної квартири. Він придбав майно оплатно, тобто оплатив відповідачу, продавцю по договору, суму згідно Договору купівлі - продажу, готівкою безпосередньо у нотаріуса. Він не знав і не міг знати про те, що квартира могла бути придбана у особи, яка не мала права його відчужувати. Проте на момент підписання Договору були обставини, які ніяким чином не забороняли позивачу відчужувати квартиру. Тому у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено, також з підстав, що обставини викладені в позові є надуманими та жодним чином не стосуються предмету позову; позивач не довів належними та допустимими доказами підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним; позивач не має жодного відношення до оспорюваного договору та до проданого майна, а тому позов є безпідставним; позивачем обрано не коректний спосіб захисту з огляду на положення статті 216 ЦК України (у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав та обґрунтувань, викладених у ньому.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позову, з підстав та обґрунтувань викладених у відзиві на позов.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Корольова-3» у судове засідання не з`явився, однак просив розглядати справу без його участі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача державний реєстратор Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області Шпак Петро Петрович у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, однак просив розглядати справу без його участі.

При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви.

Ухвалою суду витребувано докази.

Ухвалою суду об`єднано справи.

Ухвалою суду закрито підготовче засідання.

Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 05 червня 1993 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 705.

Відповідно до рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30 березня 2021 року, справа № 559/2081/20, шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу народилася донька ОСОБА_6 , яка є повнолітньою.

10 квітня 2008 року між ПП Тернопільська фірма «Будівельник», та громадянином ОСОБА_1 укладено договір про пайове будівництво двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 66, 9 кв.м.

На виконання умов договору ОСОБА_1 було повністю сплачено кошти ПП ТФ «Будівельник» за двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 66, 9 кв.м, зокрема 10 квітня 2008 року - 85 000 грн, 20 березня 2009 року - 150 000 грн, 23 березня 2009 року - 99 500 грн, що підтверджується квитанціями.

Відповідно до договору купівлі - продажу ВКІ 130868, від 16 травня 2008 року, посвідченого Приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Олексишин З.З., за реєстром № 3191, ОСОБА_3 придбано гараж № НОМЕР_4 в гаражному кооперативі «Промінь» в місті Тернопіль.

26 березня 2009 року між ПП Тернопільська фірма «Будівельник», та громадянином ОСОБА_1 укладено договір про пайове будівництво критої стоянки (гаражу) для автомобіля № 27, в АДРЕСА_2 , загальною площею - 23,91 кв. м.

На виконання умов договору ОСОБА_1 було повністю сплачено кошти ПП ТФ «Будівельник» за криту стоянку (гаражу) для автомобіля № 27, в АДРЕСА_2 , загальною площею - 23,91 кв. м., зокрема 26 березня 2009 року - 40 000 грн, 27 березня 2009 року - 60 422 грн, що підтверджується квитанціями.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2011 року, справа № 2 - 3700/2011, визнано за ОСОБА_1 майнове право на незавершене будівництво двокімнатної квартири АДРЕСА_4 , та критої стоянки для автомобіля № 27, проектною загальною площею 23,91 кв. м., в АДРЕСА_2 .

Ухвалою Дубенського районного суду Рівненської області від 03 червня 2011 року, справа № 2 - 693/11, визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , на умовах: ОСОБА_3 виділено гараж № НОМЕР_4 у гаражному кооперативі «Промінь» у місті Тернопіль Тернопільської області, майнові права на незавершене будівництво: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 та криту стоянку для автомобіля за № 27 у будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до реєстраційної справи №52, 23 вересня 2014 року реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 27164135 серія НОМЕР_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; технічного паспорту; довідки № 221 ОК «ЖБК Корольова - 3» від 01 липня 2014 року (інформація, що ОСОБА_3 є членом кооперативу ОК ЖБК Корольова - 3 та що вартість паю (квартири АДРЕСА_3 ) сплачена повністю); довідки № 221 ОК «ЖБК Корольова - 3» від 01 липня 2014 року (про включення ОСОБА_3 в список дольовиків будинку від 15.06.2014 року за адресою АДРЕСА_5 загальною площею 66,9 кв.м , житловою 35,6 кв.м.; акту передачі - приймання квартири від 01 липня 2014 року; договору про пайове будівництво двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 66, 9 кв.м. від 10 квітня 2008 року, укладеного між ПП Тернопільська фірма «Будівельник», та громадянином ОСОБА_1 , мирової угоди від 31.05.2011, ухвали Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 червня 2011 року, договору суборенди земельної ділянки від 09.02.2012, рішення Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №221 від 22.11.2011, акт прийому-передачі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 від 09.02.2012, договору оренди землі від 10.09.2009; декларації про готовність об`єкта до експлуатації; довідки №560 від 02.12.2013, виданої Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави на запит органу державної влади №45203797, інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №27163221.

Як вбачається з реєстраційної справи №2, 09 грудня 2014 року реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 30680063 серія НОМЕР_2 , а саме на критої стоянки для автомобіля, гараж № НОМЕР_3 , за адресою АДРЕСА_2 , на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; технічного паспорту; довідки №560 від 02.12.2013, виданої Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області; довідки № 229 ОК «ЖБК Корольова - 3» від 23 вересня 2014 року (інформація, що ОСОБА_3 є членом кооперативу ОК ЖБК Корольова - 3 та що вартість паю (крита стояла для автомобіля №27) сплачена повністю); довідки № 229 ОК «ЖБК Корольова - 3» від 23 вересня 2014 року (про включення ОСОБА_3 в список дольовиків будинку від 15.12.2013 року за адресою АДРЕСА_2 , крита стоянка для автомобіля №27, загальну площу 22,9 кв.м., під номером 185; акту передачі - приймання критої стоянки для автомобіля від 23 вересня 2014 року; договору про пайове будівництво на криту стоянку для автомобіля №27 в АДРЕСА_2 , загальною площею 23.91 кв.м. від 26 березня 2009 року, укладеного між ПП Тернопільська фірма «Будівельник», та громадянином ОСОБА_1 ; мирової угоди від 31.05.2011; ухвали Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 червня 2011 року, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2011 року, справа № 2 - 3700/2011, договору суборенди земельної ділянки від 09.02.2012, рішення Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №221 від 22.11.2011, акт прийому-передачі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 від 09.02.2012, договору оренди землі від 10.09.2009; декларації про готовність об`єкта до експлуатації; витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави на запит органу державної влади №30679348; інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №30679348.

Згідно з постановою Рівненського апеляційного суду від 09.05.2023, справа №2-693/11, скасовано ухвалу Дубенського районного суду Рівненської області від 03 червня 2011 року, а справу направлено для продовження розгляду.

На даний час справа розглядається в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 25.07.2023, справа №607/17298/20, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 лютого 2023 року в частині відмови у задоволенні первісного позову про поділ майна подружжя щодо: 1) двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , 2) гаражу № НОМЕР_4 у гаражному кооперативі Промінь у м. Тернополі, 3) критої стоянки для автомобілів № 27 наАДРЕСА_2 скасувати і постановити ухвалу про залишення без розгляду позову в цій частині. В решті рішення суду залишити без змін.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 продала ОСОБА_5 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу квартири від 29.06.2021, що не заперечується сторонами.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.12.2022, справа №607/17957/22, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Жовнірп І. Т. про визнання договору недійсним.

Позивач як на підставі заявлених вимог просить позов задовольнити з підстав наведених в позову, однак суд не погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N 338/180/17).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі N 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі N 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі N 209/3085/20).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі N 753/8671/21 (провадження N 61-550св22).

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі N 925/1265/16, провадження N 12-158гс18).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц (провадження N 14-338цс18); від 11 вересня 2019 року у справі N 487/10132/14-ц (провадження N 14-364цс19); від 06 квітня 2021 року у справі N 925/642/19 (провадження N 12-84гс20) та інших)).

Отже, зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Судом встановлено, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 та крита стоянка для автомобілів № 27 на АДРЕСА_2 , були придбані за час перебування сторін у шлюбі.

Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься й в частині третій статті 368 ЦК України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Згідно з частиною першою статті 64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності.

Як встановлено судом двокімнатна квартира АДРЕСА_1 та крита стоянка для автомобілів № 27 на АДРЕСА_2 були зареєстровані за ОСОБА_3 .

Підставою для видачі спірних довідок та актів приймання передачі ОК ЖБК «Корольова -3» була мирова угода від 31.05.2011, ухвала Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 червня 2011 року.

Враховуючи, що постановою Рівненського апеляційного суду від 09.05.2023, справа №2-693/11, скасовано ухвалу Дубенського районного суду Рівненської області від 03 червня 2011 року, а справу направлено для продовження розгляду, суд вважає, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 та крита стоянка для автомобілів № 27 на АДРЕСА_2 , були спільним сумісним майно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до змісту статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Аналогічне положення закріплене в частині другій статті 372 ЦК України.

Згідно з частинами першою та другою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

З огляду на зазначені норми матеріального права, за загальним правилом, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом встановлення режиму спільної часткової власності або встановлення режиму приватної власності на конкретну річ для кожного з подружжя (поділити в натурі), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Суд зауважує, що вимога позивача про визнання недійсним свідоцтв на право власності на квартиру та криту стоянку для автомобілів, скасування рішення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на квартиру та криту стоянку для автомобілів, скасування довідок та акту приймання передачі ОК ЖБК «Корольова - 3», за певних умов можна розглядати як вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, якщо саме ці рішення та реєстрація створюють відповідні перешкоди.

Однак, не є належним способом захисту права або інтересу позивача вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки воно вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04 вересня 2018 року у справі N 915/127/18 (провадження N 12-184гс18, пункт 5.17), від 29 травня 2019 року у справі N 367/2022/15-ц (провадження N 14-386цс18, пункт 74), від 05 жовтня 2022 року у справі N 922/1830/19 (провадження N 12-91гс20, пункт 8.1).

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

Отже, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Отже, виходячи з мети позову, який заявив позивач, і його обґрунтування, враховуючи, що довідки та акти приймання передачі ОК ЖБК «Корольова -3» були видані на підставі чинної мирової угоди від 31.05.2011 та ухвали Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 червня 2011 року, а також, що спірне майно являлося на час реєстрації спільним сумісним майном, квартира відчужена третій особі ОСОБА_5 , наявність спору між сторонами щодо поділу майна, суд дійшов висновку, що вимоги позивача, є неефективним способом захисту порушеного права, оскільки спірна реєстрація вичерпала свою дію в момент цієї реєстрації, а її скасування не забезпечує реальне поновлення прав позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Щодо визнання первісного набуття права власності на квартиру та криту стоянку для автомобілів, суд зазначає наступне.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до частин першої та другої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Враховуючи встановлені судом обставини та зроблені висновки, суд не вбачає підстав для визнання за позивачем права власності на квартиру та криту стоянку для автомобілів, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про скасування права власності за ОСОБА_3 на квартиру та криту стоянку для автомобілів.

За таких обставин, слід відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Корольова-3», державний реєстратор Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області Шпак П. П., ОСОБА_5 про визнання недійсними свідоцтв про право власності, скасування рішень та документів про державну реєстрацію прав, припинення права власності та визнання права власності.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає.

Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, суд вважає, що судові витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Корольова-3», державний реєстратор Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області Шпак Петро Петрович, ОСОБА_5 про визнання недійсними свідоцтв про право власності, скасування рішень та документів про державну реєстрацію прав, припинення права власності та визнання права власності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня

вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання АДРЕСА_6 .

відповідач ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , місце проживання АДРЕСА_7 .

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Корольова-3», унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 37781453, місцезнаходження вулиця Корольова, буд. 3, кв. 108, село Байківці Тернопільського району Тернопільської області.

Державний реєстратор Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області Шпак Петро Петрович, місцезнаходження вулиця Київська, буд. 3 А, місто Тернопіль.

ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , місце проживання село Влащинці Лановецького району Тернопільської області.

Повний текст рішення суду складено та підписано 23 лютого 2024 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко