ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1602/24 Справа № 932/3916/23 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів (суддя першої інстанції Кудрявцева Т.О.),

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, в якому просила стягнути зі ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати по аліментним зобов`язанням щодо утримання спільної неповнолітньої ОСОБА_3 та колишньої дружини ОСОБА_2 за період з травня 2018 року по листопад 2020 року (включно) у розмірі 624635,00 грн. на користь ОСОБА_2 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 пеню (неустойку) за прострочення сплати по аліментним зобов`язанням щодо утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та колишньої дружини ОСОБА_2 , за період з травня 2018 року по листопад 2020 року включно у розмірі 624 635,00 гривень на користь ОСОБА_2 ,

Стягнуто зі ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в сумі 6246,00 грн..

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_1 , та подав апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Мотивує скаргу тим, що в шлюбному договорі міститься лише розмір виплат аліментів,а строк зобов`язання вказан до повноліття дітей.

Вказує, що не можна брати розрахунок пені позивачки бо він не зрозуміло з якиих сум розрахований.

Також наголошує на тому, що нарахування та стягнення пені за заборгованістю по утримання дружини не передбачено ані шлюбним договором, ані Сімейним кодексом.

ОСОБА_1 просив рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона наголошу на тому, що відповідач за 6 років жодного разу не виконав свої аліменти зобов`язання відповідно до умов шлюбного договору. ОСОБА_2 просила оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги запересував та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач та відповідач до судового засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.07.1997 року.

Від шлюбу сторони мають дітей: сина ОСОБА_5 , 1999 року народження, та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2018 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_1 було розірвано.

26 січня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюбний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Котенок Т. В. за реєстровим номером 81.

Відповідно до пункту 15 шлюбного договору, у випадку розірвання шлюбу чи окремого проживання подружжя діти подружжя проживатимуть разом із дружиною. Дружина зобов`язується не чинити перепони вільному спілкуванню чоловіка з ними, проведення спільного часу, в тому числі відпочинку і відпусток з ним, виховання чоловіком дітей, а також, за бажанням дітей, тимчасового проживання дітей разом із чоловіком. Чоловік зобов`язується утримувати дітей подружжя до досягнення ними повноліття. Подружжя погодили розмір щомісячних аліментних зобов`язань чоловіка (у грошовій чи майновій формі) в загальній сумі не менше 5 (п`яти) прожиткових мінімумів для відповідної категорії осіб на кожну дитину подружжя. Крім того, чоловік оплачує або компенсує повністю документально підтверджені витрати, які здійснені дружиною на лікування, навчання та відпочинок дітей подружжя до досягнення кожною дитиною повноліття, а в разі навчання дитиною у вищому навчальному закладі до досягнення нею 21-річного віку. Відпочинок, навчання та лікування дітей подружжя за межами України попередньо погоджуються з чоловіком.

За змістом пункту 16 вказаного шлюбного договору, у випадку розірвання шлюбу чи окремого проживання подружжя до досягнення кожною дитиною подружжя повноліття чоловік зобов`язався утримувати дружину. Подружжя погодили розмір щомісячних грошових виплат чоловіка на таке утримання дружини в загальній сумі не менше 5 (п`яти) прожиткових мінімумів для відповідної категорії осіб.

Позивачка проживає разом з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.12.2022 року у справі № 175/4362/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментним збов`язанням щодо утримання неповнолітньої дитини та дружини, стягнення додаткових витрат, понесених у зв`язку з навчанням, стягнення щомісячних аліментних виплати, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 року скасовано, та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково, стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання ОСОБА_2 за період з травня 2018 року по листопад 2020 року включно, у відповідності до умов шлюбного договору від 26.01.2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у розмірі 624 635 грн. 00 коп.

Станом на момент подання цієї позовної заяви заборгованість по аліментам відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 року відповідачем не сплачено. Позивачем здійснено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів на загальну суму 624 635,00 грн.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не довів, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів, тому є підстави вважати його винним у виникненні заборгованості і стягнути з нього неустойку (пеню) у вказаному позивачем розмірі, оскільки саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Апеляційний суд частково погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Частинами першою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України встановлено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у частині другій статті 7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Стаття 9 СК України визначає загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме: така домовленість не повинна суперечити вимогам СК України, іншим законам та моральним засадам суспільства. Під вимогами законів у цьому випадку слід розуміти імперативні норми, що встановлюють заборону для договірного регулювання відносин подружжя.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частини перша, друга статті 181 СК України).

Статтею 185 СК України визначено порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину.

Частиною першою статті 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (стаття 192 СК України).

Відповідно до частини першої статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Частиною другою статті 93 СК України передбачено, що майнові права та обов`язки подружжя як батьків можуть бути визначені шлюбним договором.

За змістом частини першої, другої статті 99 СК України сторони можуть домовитися про надання утримання одному з подружжя незалежно від непрацездатності та потреби у матеріальній допомозі на умовах, визначених шлюбним договором.

Якщо у шлюбному договорі визначені умови, розмір та строки виплати аліментів, то в разі невиконання одним із подружжя свого обов`язку за договором аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Встановлений частиною другою статті 189 СК України порядок стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса не може бути перешкодою для звернення за захистом порушених прав до суду. Окрім того, законодавець передбачив додаткову можливість спрощеного стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса саме в інтересах дітей з метою спрощення процедурних питань, але в жодному разі цим правом не обмежив право на судовий захист.

Договір, в тому числі шлюбний договір, насамперед, є категорією цивільного права, тому відповідно до статті 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми статей 3, 6 ЦК України щодо свободи договору.

Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до статті статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

За змістом статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Розв`язуючи вимоги про стягнення пені по аліментам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Частиною другою статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року судам роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

За таких обставин пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х 1 % х кількість днів заборгованості. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), яка відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Стаття 6 Європейської конвенції з прав людини гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань одним із батьків, рівність прав і обов`язків батьків щодо дітей, у тому числі й щодо їх утримання.

Положенням частини 1 ст. 179 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Наявність заборгованості зі сплати аліментів свідчить про те, що дитина була позбавлена майна, що належить їй за законом. Стягнення пені за прострочення виконання аліментних зобов`язань є механізмом захисту порушеного права дитини на належне утримання.

Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Тобто відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає в усіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Чинним законодавством передбачена презумпція вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим на неї покладається тягар доведення протилежного. Якщо відповідач не спростує належним чином обставин позову, передбаченихстаттею 196 СК України, то це є підставою для покладення відповідальності зі сплати відповідної неустойки.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 208/7353/16

Згідно пункту 15 шлюбного договору, укладеного 26.01.2012 року, у випадку розірвання шлюбу чи окремого проживання подружжя діти подружжя проживатимуть разом із дружиною. Дружина зобов`язується не чинити перепони вільному спілкуванню чоловіка з ними, проведення спільного часу, в тому числі відпочинку і відпусток з ним, виховання чоловіком дітей, а також, за бажанням дітей, тимчасового проживання дітей разом із чоловіком. Чоловік зобов`язується утримувати дітей подружжя до досягнення ними повноліття. Подружжя погодили розмір щомісячних аліментних зобов`язань чоловіка (у грошовій чи майновій формі) в загальній сумі не менше 5 (п`яти) прожиткових мінімумів для відповідної категорії осіб на кожну дитину подружжя. Крім того, чоловік оплачує або компенсує повністю документально підтверджені витрати, які здійснені дружиною на лікування, навчання та відпочинок дітей подружжя до досягнення кожною дитиною повноліття, а в разі навчання дитиною у вищому навчальному закладі до досягнення нею 21-річного віку. Відпочинок, навчання та лікування дітей подружжя за межами України попередньо погоджуються з чоловіком.

У пункті 16 вказаного шлюбного договору вказано, у випадку розірвання шлюбу чи окремого проживання подружжя до досягнення кожною дитиною подружжя повноліття чоловік зобов`язався утримувати дружину. Подружжя погодили розмір щомісячних грошових виплат чоловіка на таке утримання дружини в загальній сумі не менше 5 (п`яти) прожиткових мінімумів для відповідної категорії осіб.

Як встановлено постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у справі № 175/4362/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментам, «Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши факт укладення сторонами шлюбного договору 26 січня 2012 року; враховуючи, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за шлюбним договором в частині надання утримання на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з травня 2018 року по листопад 2020 року включно належним чином не виконував; приймаючи до уваги погодження сторонами розміру щомісячних аліментних зобов`язань чоловіка в загальній сумі не менше 5 (п`яти) прожиткових мінімумів для відповідної категорії осіб на кожну дитину подружжя, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості з виплати на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з травня 2018 року по листопад 2020 року включно у розмірі 315085,00 грн., відповідно до умов пункту 15 шлюбного договору від 26 січня 2012 року (з урахуванням факту сплати відповідачем 4060,00 грн., про що вказано раніше).

Зазначена вище заборгованість розрахована, виходячи з п`яти розмірів прожиткових мінімумів для дітейвіком до 6 років щомісячно у період з травня 2018 року по серпень 2018 року включно, а після досягнення сином ОСОБА_6 6 років у серпні 2018 року, виходячи з п`яти розмірів прожиткових мінімумів для дітей віком від 6 до 18 років щомісячно у період з вересня 2018 року по листопад 2020 року включно, що загалом становить 319145,00 грн. Від цієї суми відраховано 4060,00 грн., які були сплачені позивачці поштовим переказом 20.05.2019 року.»

Відповідно до ч. 4-5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже, як встановлено постановю Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 року у справі № 175/4362/20 та матеріалами даної справи, відповідач має заборгованість по сплаті аліментівд на ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 315085,00 грн, з урахування факту сплати відповідачем 4060,00 грн заборгованості по аліментам, а тому апеляційний суд вважає, що з урахуванням наданого позивачкою розрахунку пені за прострочення по сплаті аліментів, який відповідає формулі нарахування пені та висновком Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року № 333/6020/16-ц, вважає, що саме ця сума пені підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Що стосується вимоги стягнення пені за прострочення сплати аліментів на дружину слід зазначити насутпне.

Права та обов`язки подружжя по утриманню унормовані в Главі 9 СК України.

Згідно ч. 2 ст. 84 Глави 9 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Виходячи із системного аналізу Глави 15 і Глави 22 СК України («Обов`язок по утриманню інших членів сім`ї та родичів»), зокрема статті 274 СК, норми положень Глави 15 СК України до правовідносин, що врегульовані нормами інших глав СК України, можуть застосовуватися лише у випадку прямого на це посилання.

Іншим прикладом може бути те, що сімейне законодавство поширює положення статті 196 СК України також на правовідносини, визначені Главою 16 СК України, якими встановлено обов`язки батьків утримувати повнолітніх дочку, сина.

Стаття 201 СК України містить пряму вказівку на те, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст. 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Разом з тим, сімейне законодавство не містить положень, які поширюють дію статті 196 СК України на правовідносини, визначені Главою 17 СК.

В свою чергу Глава 9 СК України «Права та обов`язки подружжя по утриманню» не містить посилань на те, що визначення заборгованості за аліментами на одного із подружжя здійснюється відповідно дост.194-197СК України, а тому положення ст.196 цього Кодексу на спірні правовідносини щодо сплати аліментів на утримання дружини не поширюються.

Ураховуючи рішення що до заборгованості по аліментам на утримання дружини можуть бути застосовані інші санкції майнового характеру, передбачені цивільним законодавством, які позивачка ОСОБА_2 не просила застосувати, тому в задоволенні її позовної вимоги щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів на її утримання слід відмовити.

Аналогічний підхід щодо застосування статті 196 СК України висловив Верховний Суд у постанові від 27 червня 2019 року по справі №635/6679/16-ц (провадження №61-22926св18). Зокрема, суд касаційної інстанції наголосив на тому, що вимоги ст. 196 СК України передбачають відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки (пені), тільки при виникненні заборгованості за аліментами, які сплачуються на дітей, і не розповсюджуються на правовідносини щодо сплати аліментів на утримання батьків.

Крім того, Верховний Суд звернув увагу на неможливості застосування аналогії закону «розширивши» дію статті 196 СК України.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що позивачкою заявлені вимоги про стягнення на підставі ст.196 СК України (Глава 15 «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання») пені за прострочення сплати аліментів на утримання дружини, які були стягнуті судом на підставі ст. 196 СК України, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність стягнення судом першої інстанції пені за прострочення сплати аліментів на утримання дружини.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги є в цій обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення підлягає повному скасуванню, з огляду на те. що місцевим судом при його ухваленні не було визначено окремо суми заборгованості пені по сплаті аліментів, що на думку апеляційного суду може ускладнити його виконання в частині стягненні визначених сум, а тому апеляційний суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів підлягають частковому задоволенню в частині стягнення пені зі ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , пеню (неустойку) за прострочення сплати по аліментним зобов`язанням щодо утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 315085,00 грн., в іншій частині позову слід відмовити у зв`язку із відсутністю підстав такого стягнення.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 грудня 2023 року відповідачу було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Бабушкінського районного суду від 03 листопада 2023 року у розмірі 9369,53 грн.

Враховуюче те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із частковим задоволенням позовних вимог, підлягає перерозподілу судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

315085,00 грн х 1% = 3150,85 грн., сума яка підлягає стягненню з відповідача за подання позовної заяви.

31085,00 грн. х 1% = 3150,85 грн. х 150% = 4726,27 грн., сума, яка підлягає стягненню з відповідача з подання апеляційної скарги, разом з відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 7877,12 грн ( 3150,85 грн +4716,27 грн).

Частиною 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , пеню (неустойку) за прострочення сплати по аліментним зобов`язанням щодо утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з травня 2018 року по листопад 2020 року включно у розмірі 315085,00 гривень на користь ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .)

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в сумі 7877,12 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О. В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 7 березня 2024 року.

Головуючий-суддя О. В. Халаджи