ПОСТАНОВА

Іменем України

15 лютого 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/5130/21

провадження № 22-ц/4809/93/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О.Л., Карпенко О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Зубіцької Н. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 липня 2023 року (суддя Кулінка Л.Д.),-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог, відзиву та заперечень на відзив

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на її користь аліментів на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 15 000,00 грн, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову до суду і до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування вимог вказала, що від спільного проживання з відповідачем мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час син ОСОБА_4 проживає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає.

Крім того, ОСОБА_2 працює за кордоном далекобійником, його середній заробіток за місяць складає приблизно 2 000 євро, отже він має можливість надавати допомогу на утримання дитини в розмірі визначеному в позові.

Позивач стверджує, що одна не може надати дитині належну матеріальну допомогу, малолітня дитина відвідує секції та гуртки, за які сплачує самостійно, крім того позивач забезпечує дитину всім необхідним канцелярським приладдям, продуктами харчування, одягом, ліками та всім необхідним для нормального розвитку дитини. А відтак, вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.

У відзиві на позов ОСОБА_2 зазначає, що розуміє свій обов`язок сплачувати аліменти та не ухиляється від нього. Починаючи з 2020 року на картковий рахунок сина перераховує 1 300,00 грн аліментів, щомісячно. Вказує, що крім сплати аліментів, відповідачу потрібно утримувати себе, здійснювати оплату комунальних послуг, облаштовувати свій побут і придбавати необхідні речі.

Відповідач наполягає, що надані позивачем всі інші витрати на утримання сина, а саме: витрати на секції, додаткові заняття англійською мовою, відвідування психолога, відносяться до додаткових витрат на утримання дитини, а не стягнення щомісячних аліментів. Отже вважає, що позивачем не надано належних доказів того, що відповідач спроможний сплачувати на утримання сина саме в сумі 15 000,00 грн, а тому просить суд задовольнити позов частково та стягувати з нього аліменти на утримання малолітньої дитини в сумі 1 700,00 грн. (70-84).

У відповіді на відзив позивачка заперечила пояснення відповідача. Зазначила, що з наданої Державною прикордонною службою України інформації з приводу перетину кордону України громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останній, в період з 01.01.2019 року по 06.11.2021 року виїжджав за межі України 23 рази та більшість часу на рік знаходився за кордоном. Однак, відповідач у своєму відзиві приховує, який має заробіток перебуваючи за кордоном по 6-10 місяців на рік, не вказав тимчасові сезонні заробітки, за рахунок яких живе за кордоном більшу кількість часу на рік. Таким чином, ОСОБА_2 навмисно не повідомляє про свій дохід, щоб уникнути призначення аліментів у сумі, в якій він має змогу виплачувати. Розмір аліментів, на який погодився відповідач у розмірі 1 700,00 грн, не буде забезпечувати належний рівень життя та розвитку дитини. А тому позивач підтримує позовні вимоги та просить задовольнити їх в повному обсязі (а.с. 108-114).

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 липня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 15 000,00 грн, щомісячно, починаючи з 09 липня 2021 року і до повноліття дитини, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 100,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 908,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд встановив, що відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, а отже, спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини. В свою чергу, відповідачем на спростування обставин викладених в позові не надано жодного доказу неможливості сплачувати аліменти, не спростовано і того, що відповідач працює за кордоном, отримує дохід, а отже спроможний сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачем. При визначенні розміру аліментів, судом враховано, що відповідач, будучи повідомлений належним чином про судовий розгляд, не надав суду заперечень, не повідомив суд про наявність (відсутність) обставин, викладених у статті 182 Сімейного кодексу України, не надав суду доказів дійсного свого матеріального стану, а тому з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, приймаючи до уваги той факт, що будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем обставини у суду відсутні, суд виснував, що позивач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, заявленому позивачем.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу

Не погодившись із рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 липня 2023 року відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Згідно поданої апеляційної скарги просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Вважає рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.07.2023 незаконним та необґрунтованим.

Вказує, що неповнолітній ОСОБА_5 проживає разом з батьком з 24.02.2022 року, а з 21.04.2022 по теперішній час зареєстрований разом з ним в республіці Польща.

З моменту проживання ОСОБА_3 з батьком, позивач перестала утримувати неповнолітнього сина.

Зазначає, що суд першої інстанції визначаючи розмір сплати аліментів в розмірі 15 000, 00 грн не врахував стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, що передбачено п.2 ч. 1 ст. 182 СК України, приймаючи лише до уваги суб`єктивну думку позивача, що нібито відповідач має заробітну плату у розмірі 2 000 євро. Натомість стороною позивача не було надано жодного доказу щодо майнового стану ОСОБА_2 . Відсутні докази, що відповідач має достатній майновий стан для встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 15 000, 00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Осіпова Ю.Ю. заперечила щодо доводів апеляційної скарги, просила оскаржуване рішення залишити без змін. В обґрунтування вказала, що викладені відповідачем обставини не відповідають дійсності. Так,після початку повномасштабного вторгнення 24 лютого 2022 року, для того щоб зберегти життя сина, ОСОБА_1 дозволила відповідачу виїхати разом з сином ОСОБА_4 на захід України, але пізніше дізналась, що 28.02.2024 року ОСОБА_2 незаконно, без її дозволу вивіз дитину за кордон та припинив будь-яке спілкування з нею.

07 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції України із заявою про викрадення ОСОБА_2 їх спільного малолітнього сина. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На звернення позивача, Кропивницьким районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції України повідомлено, що у відповідності до Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки по відношенню до спільної дитини. Відповідно до змін, що внесені до пункту 2-4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд за межі України дітей які не досягай 16-років, в супроводі одного з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини.

30 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Міністерства юстиції України із заявою про сприяння поверненню дитини відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей. На сьогоднішній день спір не вирішено, доказів проживання сина ОСОБА_4 разом з ОСОБА_2 суду не надано.

Зазначає, що ОСОБА_1 звернулась до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовною заявою про стягнення аліментів в липні 2021 року, справа розглядалась два роки і відповідачем не було подано жодного доказу, який би підтверджував факт проживання ОСОБА_6 разом з ним, а також не надано доказів добровільного проживання сина разом з батьком.

Всі докази долучені відповідачем до апеляційної скарги датовані 2022 та 2023 роками, тобто в період розгляду справи в суді першої інстанції, однак такі докази не були надані в судові засідання, а представником відповідача в судових засіданнях жодного разу не повідомлялось про існування таких документів (а.с.69-72 том 2).

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Відповідно до ухвали апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою відповідача на рішення суду першої інстанції; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

22 листопада 2023 року закінчено підготовчі дії у справі; справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 липня 2023 року призначено до розгляду в приміщенні Кропивницького апеляційного суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

З метою отримання додаткових пояснень по справі ухвалою від 23 січня 2024 року справу призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 15 лютого 2024 року з викликом учасників.

У відповідності до вимог процесуального закону учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 106-108 том 2).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача та представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 02.07.2020 повторно виданого Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с. 6 том 1).

Після укладення шлюбу позивач змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що встановлено рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 16.02.2021 року (а.с.7-8 том 1).

Згідно довідки квартального комітету №26 Фортечної районної у місті Кропивницькому ради від 24.06.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.10 том 1).

07 квітня 2022 року позивач звернулась із заявою до Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції України із заявою про викрадення ОСОБА_2 їх спільного малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.134 том 1).

На звернення ОСОБА_1 , Кропивницьким районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції України повідомлено, що у відповідності до Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки по відношенню до спільної дитини. Відповідно до змін, що внесені до пункту 2-4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд за межі України дітей які не досягли 16-років, в супроводі одного з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (а.с.135 том 1).

30 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Міністерства юстиції України із заявою про сприяння поверненню дитини відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (а.с.230-232 том 1).

ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець, вид діяльності: лісопильне та стругальне виробництво, що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.15 том 1).

Згідно інформації наданої Центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби на ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 , у період з 08.01.2019 року по 09.05.2020 року перетнув 22 рази державний кордон України. Середня тривалість перебування за межами України два місяці (а.с.60 том 1).

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції

Під час розгляду справи, за поясненнями сторін встановлено, що дитина зі згоди матері з відповідачем тимчасово виїхала в безпечне місце до західної України.

Але в подальшому відповідач з сином перетнув кордон і наразі проживає у Польщі.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону в частині застосування норм права, оцінки спірних правовідносин, але враховуючи зміну суттєвих обставин справи, які виникли протягом судового провадження в суді, сталої позиції щодо ефективного способу захистів інтересів, такого який запобігає порушенню нових судових справ, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Спір порушений позивачкою ОСОБА_1 про стягнення аліментів з батька дитини відповідача ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Звернення до суду відбулося у липні 2021 року, неповнолітній син сторін на цей час проживав з матір`ю, дана обставина не заперечувалася, не спростовувалася.

Позивач визначила суму стягнення в 15 000 грн, обґрунтувала необхідність такого розміру і всіма можливими та передбаченими процесуальними заходами намагалася довести спроможність відповідача сплачувати такий розмір аліментів.

Як виходить з матеріалів справи сторона відповідача не сприяла об`єктивному встановленню неможливості сплачувати саме такий розмір аліментів, доказів доходу, матеріального стану, суду не надала.

Протягом судового провадження обставини у справі змінилися, через виникнення повномасштабної війни в Україні, дитина зі згоди матері з відповідачем тимчасово виїхала в безпечне місце до Західної України, в подальшому батько з сином виїхали до Польщі, де і перебувають на даний час.

Суд першої інстанції абсолютно правильно визначився зі спірними правовідносинами, застосував відповідні норми права, повністю дослідив докази та доводи сторін.

Так, відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

До частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК Кодексу.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно з статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

В позові заявлені до стягнення аліменти у твердій грошовій сумі.

Статтею 184 Сімейного кодексу України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Дитина потребує матеріального забезпечення з боку батьків, оскільки не має власних коштів на це.

Суд мпершої інстанції правильно встановив, що на час виникнення спірних правовідносин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживав з матір`ю, позивачкою у справі, яка його утримувала, а відтак за відсутності домовленості сторін про забезпечення сина, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти.

Підстави для звільнення відповідача від обов`язку брати участь в утриманні дитини на період проживання з матір`ю, відсутні. Тому, висновок суду про підставність стягнення аліментів є правильним, за виключенням періоду стягнення та розміру.

Щодо розміру стягнення, який заперечувався стороною відповідача і виказувалось погодження про сплату 1 700 грн (відзив від 09.02.2022 а.с. 76-82 том 1) з посиланням на те, що батько вживає заходи для утримання та розвитку дитини.

Суд першої інстанції за клопотанням сторін здійснював витребування доказів, в тому числі щодо спроможності ОСОБА_2 сплачувати, визначений в позові, розмір аліментів. Такі докази суду не надані.

Відтак, визначаючи розмір стягнення, суд правильно застосував положення процесуального законодавства. Так як згідно статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як роз`яснено в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Тому, суд першої інстанції виснував, що відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, а отже, спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини, іншого суду не представлено.

Відповідач на спростування обставин, викладених в позові, не надав жодного доказу неможливості сплачувати аліменти, не спростував, що працює/не працює та має/немає доходу, а тому має висновок, що спроможний сплачувати аліменти.

Як звернуто увагу в судовому рішенні, під час розгляду справи стороні відповідача неодноразово пропонувалось надати докази щодо працевлаштування та доходу.

Однак, доказів того, що відповідач не має матеріальної можливості сплачувати аліменти в заявленому розмірі, суду не надано.

Суд прийняв за основу, що відповідач, будучи повідомлений належним чином про судовий розгляд, не довів заперечення, не повідомив про наявність/відсутність обставин, викладених у статті 182 Сімейного кодексу України, не надав доказів дійсності майнового стану, а тому з огляду на встановлені обставини справи, є недостатніми заперечення щодо завеликого розміру аліментів.

Позиція сторони відповідача змінилася протягом строку розгляду справи на тезу, що дитина проживає з батьком з початку повномасштабної війни. Як вище вказувалося, дана обставина не заперечувалася і навіть підтверджується щодо проваджень про місце проживання дитини та екстрадицію.

Місцевий суд абсолютно правильно оцінив позицію захисту ОСОБА_2 щодо можливості останнім сплачувати аліменти, позивач обґрунтувала розмір стягнення письмовими доказами, об`єктивних підстав не задовольняти стягнення аліментів, у суду не було.

Однак переглядаючи рішення суду в межах оскарження, які є аналогічними позиції сторони під час судового розгляду, колегія суддів дійшла висновку про зміну розміру аліментів, визначивши стягнення в розмірі 10 000 грн, за наступного.

Так, представник відповідача ні в письмових документах, адресованих апеляційному суду, ні в усних поясненнях в засіданні суду не пояснила про доходи ОСОБА_2 , відтак обставина про матеріальний стан сторони не з`ясована, а внаслідок чого виходить сторона не довела реальну можливість сплачувати аліменти в іншому розмірі.

Разом з тим, відповідачем доводилися обставини утримання дитини, розмір яких не покривав всіх необхідних потреб, однак враховуються під час перегляду справи, тому що становлять мотиви оскарження і виказувалися під час розгляду справи. Суду разом з відзивом надавалися докази перерахування коштів на банківський картковий рахунок у сумі 1300 грн (квитанція листопад 2021 року 1500 грн), у січні 2022 року 1400 грн, якими користувався син сторін, внесення готівки здійснювала матір відповідача за його дорученням, починаючи з 2020 року, останній платіж у січні 2022 року. Зазначене стороною позивача не заперечувалося.

Також колегією суддів на предмет підстав оскарження, досліджений перелік визначений позивачкою витрат на потреби та утримання сина, які за своєю суттю є додатковими витратами та вирішується за наслідком відповідних позовних вимог. Зокрема, відвідування платних додаткових гуртків, лікування, тощо.

Додаткові витрати на дитину підлягають до сплати незалежно від вирішення питання про сплату аліментів на утримання дитини, відсутності вимог про сплату аліментів, припинення права на аліменти (в порядку визначеному статтею 190 СК України). Відповідно до статті 185 Сімейного кодексу України додатковими витратами на дитину, викликаними особливими обставинами, зокрема, є витрати, пов`язані з розвитком здібностей дитини, а також витрати через наявне захворювання, каліцтво тощо.

Відтак, матір неповнолітньої дитини з відповідними вимогами вправі звернутися до суду про вирішення стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Щодо періоду стягнення

Згідно до положень ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як з`ясовано судом, з лютого 2022 року, після початку повномасштабної війни в Україні, між сторонами було узгоджено про виїзд сина разом з батьком в безпечний регіон, відповідач з сином перебував у Західній Україні. В подальшому ОСОБА_2 виїхав з дитиною до Республіки Польща, що доводиться письмовими доказами у справі і не заперечується позивачкою, обставини виїзду за кордон і період узгодження між батьками місце проживання дитини, даним провадженням не досліджується.

З огляду на те, що дитина з матір`ю не проживає з кінця лютого 2022 року, відповідно його утримання здійснюється відповідачем.

Питання згоди сторін про місце проживання дитини, не охоплюється даним провадженням і з`ясовується, більш того в теперішній час ці обставини є спірними і вирішуються поза межами даної справи.

Неповнолітній ОСОБА_5 до кінця лютого 2022 року проживав з матір`ю. Відтак позивач обґрунтовано на підставі ст. 181 СК звернулася до суду. Не приймаються до уваги виданий судовий наказ від 30.11.2022 року ініційований ОСОБА_2 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , так як він скасований постановою Кропивницького апеляційного суду 10.05.2023 року (а.с. 193 том 1).

За вищевикладеного, враховуються положення цивільного законодавства про справедливість, розумність ст. 3 ЦК, а також недопустимість сприянню виникненню нових спорів щодо обставин, які є з`ясованими та визнаються сторонами та можуть бути враховані при вирішенні апеляційний судом. Застосовуючи вимоги ст. 263 ЦПК, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим , відповідати завданню цивільного судочинства, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, період стягнення аліментів на користь матері на утримання неповнолітнього сина має бути визначений в термін з дня пред`явлення позову і по час проживання з матір`ю, позивачкою у справі.

Цей час в поясненнях сторін коливається між 24 та 28 лютого 2022 року, відтак встановлюється судом по 1 березня 2022 року.

Щодо судових витрат

Відповідачем судове рішення оскаржувалося повністю. За наслідком перегляду рішення апеляційним судом, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, в тому числі перегляду переглядає правнича допомога, складова судових витрат, у зв`язку з вимогами ст. 141 ЦПК щодо пропорційності задоволених позовних вимог.

Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 100,00 грн.

Частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з частиною третьою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Осіповою Ю.Ю., на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано копію договору від 01.07.2021 року про надання правової допомоги (а.с. 163 том 1), додаток № 1 від 10.07.2021 року до договору б/н про надання правової допомоги від 01.07.2021 року (а.с.164 том 1), детальний опис робіт від 24.10.2022 року (а.с.164 на звороті том 1), акт наданих послуг від 24.10.2022 року до договору про надання правової допомоги б/н від 01.07.2021 року (а.с.165 том 1), та квитанцію від 24.10.2022 року, якою підтверджується сплата позивачем 7100,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с.166 том 1).

Представником відповідача подано клопотання про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу, яким фактично заявлено про відмову позивачу у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 185-187 том 1).

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, стягнення витрат на правничу допомогу, правильно виснував про здійснений значимий обсяг роботи адвокатом позивача, пов`язаний зі збиранням доказів для з`ясування обставин справи, надання письмових пояснень та заперечень, що обґрунтовані вивченням судової практики, участь в судових засіданнях, тощо.

Представлені докази, пов`язані з правничою допомогою у справі та повністю відповідають вимогам ст. 137 ЦПК.

Відтак апеляційний суд вважає за необхідне понесені позивачем витрати на правничу допомогу залишити в розмірі, заявленому та визначеному місцевим судом, в сумі 7 100,00 грн, навіть за умови зміненого розміру та періоду стягнення аліментів апеляційним судом. Дана сума відповідає критерію розумності і не є завищеною чи такою, що не відповідає задоволеному розміру вимог позову.

Загальний висновок за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції

У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції не у повній мірі відповідає критеріям законності, справедливості, обґрунтованості тому в силу приписів ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 10 000 грн щомісячно, починаючи з 09 липня 2021 року і по 01 березня 2022 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 100,00 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 908,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О.Л. Дуковський

О.Л. Карпенко