РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2024 року

м. Рівне

Справа № 568/1397/22

Провадження № 22-ц/4815/115/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання Мороз А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 жовтня 2023 року (ухвалене у складі судді Троцюк В.О., повний текст рішення суду складено 20 жовтня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування недійсними, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування недійсними.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що договір дарування, укладений 07.10.2022 року між нею та ОСОБА_2 внаслідок помилки щодо його правової природи та наслідків, оскільки вона мала намір оформити договір довічного утримання.

В силу свого віку (на час укладення договору їй виповнилось 75 років), зважаючи на стан здоров`я, вона не в змозі була проаналізувати та зрозуміти, що саме вона підписує договір дарування чи договір довічного утримання.

09.10.2022 року вона на прохання ОСОБА_2 завітала до приватного нотаріуса Драновського Ю.М. на підписання договору довічного утримання, де поставила свій підпис на запропонованих документах. Зміст вказаних документів їй не був прочитаний та копії підписаних договорів вручено не було.

Через декілька днів, ОСОБА_2 поїхала в Польщу, а до неї завітали кремезного вигляду чоловіки, які повідомили, що ОСОБА_2 заборгувала їм значні суми коштів, а тому будинок та земельна ділянка відтепер належить їм, про що узгоджено з відповідачем. Невідомими чоловіками було їй запропоновано до 01 січня 2023 року звільнити будинок.

В телефонній розмові ОСОБА_2 повідомила їй, що вона як власник будинку та земельної ділянки, має намір їх продати.

Таким чином, вона дізналась про те, що нею було підписано договори дарування.

Окрім того, вказані договори дарування нібито укладені 07.10.2023 року, в той час як у нотаріуса вона була 09.10.2023 року, що є додатковою самостійною підставою для визнання вказаних договорів недійсними.

За таких обставин, вважала, що договори дарування укладені з метою приховати інший правочин, а саме договір про довічне утримання, що дає підстави вважати вказані договори удаваними правочинами.

Просила суд:

- визнати недійсним договір дарування житлового будинку загальною площею 108,2 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 58), укладений 07.10.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Драновським Юрієм Миколайовичем та зареєстрований в реєстрі за № 1457;

- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер: :03:002:0013, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 58), укладений 07.10.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Драновським Юрієм Миколайовичем та зареєстрований в реєстрі за № 1458;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Дубенського районного нотаріального округу Драновського Юрія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 65076555 від 07.10.2022, про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на житловий будинок загальною площею 108,2 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та про припинення права власності ОСОБА_1 на житловий будинок загальною площею 108,2 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного на підставі договору дарування, укладеного 07.10.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Драновським Юрієм Миколайовичем та зареєстрованого в реєстрі за № 1457;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Дубенського районного нотаріального округу Драновського Юрія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 65076794 від 07.10.2022, про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер: :03:002:0013 розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та про припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер: :03:002:0013, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного на підставі договору дарування, укладеного 07.10.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Драновським Юрієм Миколайовичем та зареєстрованого в реєстрі за № 1458.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування недійсними відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що судом не встановлено правових підстав для визнання договорів дарування недійсними.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі вказує, що вона постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане будинковолодіння належало їй на праві власності.

Пояснює, що її донька ОСОБА_2 просила її укласти договір довічного утримання, посилаючись на те, що вона потребує сторонньої допомоги, тому укладення такого договору буде забезпечувати її інтереси.

Оскільки вона повністю довіряла своїй дочці, то дала свою згоду.

09.10.2022 року на прохання ОСОБА_2 вона прийшла до приватного нотаріуса Дубенського районного нотаріального округу Драновського Юрія Миколайовича за адресою: 35500, Рівненська область, Дубенський район, м. Радивилів, вул. О.Невського, 7/42 на підписання договору довічного утримання та поставила свій підпис у запропонованих документах.

Додає, що зміст договорів їй не був оголошений, копію догорів не видано, тому вона була впевнена, що укладала саме договір довічного утримання.

Через кілька днів ОСОБА_2 поїхала у Польщу, тому вона знову залишалася проживати одна, а незабаром до неї завітали двоє невідомих чоловіків, які повідомили, що ОСОБА_2 заборгувала їм велику суму коштів, та запропонували їй протягом одного місяця до 01 січня 2023 року звільнити будинок.

Про оскаржувані договори дарування їй фактично стало відомо із Інформації довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 316290281 від 29.11.2022 року, який їй надала державний реєстратор Радивилівської міської ради Тичковська Н.С. на запит за № 53235762 від 29.11.2022 року.

Вказує, що наявні такі істотні обставини, які не були враховані судом першої інстанції:

- після укладення оспорюваних договорів дарування вона продовжує проживати у спірному будинковолодінні та зареєстрована за адресою його місцезнаходження;

- передача будинковолодіння фактично не відбулася;

- в силу свого похилого віку та за станом здоров`я вона потребує зараз та потребувала на дату укладення оспорюваних договорів дарування стороннього догляду та матеріальної допомоги;

- укладення договорів дарування є вкрай невигідним для неї, а самі договори

дарування не відповідають її внутрішній волі та життєвим обставинам, що склалися;

- вона не розуміла, що вчиняла договори дарування, а не договір довічного утримання;

- вона погоджувалась на передачу будинковолодіння у власність відповідачки лише за умови отримання довічного догляду та утримання, тобто вважала, що по суті укладаю договір довічного утримання;

- оскаржувані договори дарування не підписувалися дарувальником в день їх складання, не оголошувалися сторонам у день їх складання та у день їх підписання;

- існує реальна загроза того, що вона не буде мати місця для проживання, так як відповідачка відразу після реєстрації оскаржуваних договорів забрала будинкову книгу, ключі від будинку, виїхала у Республіку Польща та виставила спірне будинковолодіння на продаж.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є матір`ю відповідачки ОСОБА_2 .

07 жовтня 2022 року ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровувана) уклали договір дарування за яким дарувальник подарувала, а обдаровувана прийняла в дар житловий будинок з господарськими спорудами за номером АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га. кадастровий номер земельної ділянки :03:002:0013, який належить дарувальнику на праві приватної власності на підставі договору дарування посвідченого 11 вересня 2015 року приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу Рівненської області Драновським Ю.М. (а.с.94)

07 жовтня 2022 року ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровувана) уклали договір дарування за яким дарувальник подарувала, а обдаровувана прийняла в дар земельну ділянку площею 0,25 га. кадастровий номер земельної ділянки :03:002:0013, розташовану в АДРЕСА_1 , надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належить дарувальнику на праві приватної власності на підставі договору дарування посвідченого 11 вересня 2015 року приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу Рівненської області Драновським Ю.М. (а.с.114)

Згідно інформації про склад зареєстрованих осіб у житловому будинку, наданої центром надання адміністративних послуг Радивилівської міської ради № 01.10-36/1001 від 01.12.2022 року ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 та до складу її сім`ї входять ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 14).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої статті 16 ЦК України).

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті "нівелювання" правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/ набуття/ зміни/ встановлення/припинення прав взагалі) (постанова Верховного Суду від 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20).

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18).

Відповідно до статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

ОСОБА_1 вказуючи на недійсність вчинених нею договорів дарування, посилалася на відсутність у неї волевиявлення на безоплатне відчуження належного їй нерухомого майна.

Зміст викладених позивачкою обставин, якими вона обґрунтовувала позовні вимоги, зокрема, про те, що вона мала намір на укладення договору довічного утримання, а не договорів дарування, дає підстави для висновку, що вона просила визнати недійсними договори дарування з підстав наявності в неї дефекту сприйняття дійсної юридичної природи вчинюваних правочинів.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу).

Як роз`яснено Верховним Судом у постанові від 04 травня 2020 року у справі № 633/268/17 (провадження № 61-37599св18) сам по собі факт похилого віку позивача та наявності в неї захворювання не свідчать про укладення договору дарування під впливом помилки.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 жовтня 2021 року в справі № 447/2297/19 (провадження № 61-3096св21) зазначено, що:

"наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, - суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі (іншому житлі) після укладення договору дарування. Виключно у разі встановлення цих обставин правила частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Проте, Верховний Суд наголошує, що лише з`ясування таких обставин, як вік позивача, його стан здоров`я, наявність у позивача спірного житла як єдиного, продовження дарувальником проживання у подарованому житлі після укладення договору дарування самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у дарувальника як помилки під час укладення оспорюваного договору - не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним.

Наведені обставини можуть бути лише опосередкованими доказами наявності такої помилки.

В іншому випадку усі правочини, укладені особами відповідного віку, стан здоров`я яких є поганим та які продовжили проживати у подарованому житлі, підлягали б визнанню недійсними, що призвело б до обмеження правочиноздатності такої категорії осіб, що, у свою чергу, порушувало б гарантії, проголошені в статті 21 Конституції України щодо рівності осіб у їх правах.

Позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що на час укладення оспорюваних правочинів вона та ОСОБА_2 мали намір укласти договір довічного утримання, як і не надано доказів досягнення між ними згоди щодо істотних умов договору довічного утримання.

Сам по собі факт похилого віку ОСОБА_1 та наявності в неї захворювань не свідчать про укладення договору дарування під впливом помилки.

Позивачкою не доведено, що на час укладення оспорюваних правочинів вона перебувала у такому стані, що потребувала сторонньої допомоги, або була нездатна усвідомити зміст укладених договорів, які їй було роз`яснено нотаріусом.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що місцевий суд не врахував, що спірний будинок є її єдиним житлом, відхиляються колегією суддів, оскільки позивач зареєстрована у спірному житлі та не позбавлена права в подальшому проживати у житловому приміщенні. До правоохоронних органів щодо втрати права власності на спірну квартиру, ОСОБА_1 не зверталася.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 укладаючи договори, усвідомлювала його істотні умови і правові наслідки, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

При цьому наступна зміна свого рішення або ставлення до його наслідків у результаті переусвідомлення його значення для себе, що настали у майбутньому, тобто після укладення таких правочинів, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки станом на момент укладення оспорюваних правочинів.

Вищевказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у постанові від 02 серпня 2023 року у справі № 138/246/22 (провадження № 61-2338св23).

Правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність у справі належних і допустимих доказів на підтвердження відсутності волі у позивачки під час укладення оспорюваних договорів дарування, зокрема неправильного сприйняття ОСОБА_1 фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення.

Апеляційний суд виходить з того, що підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність, а можуть слугувати виключно підставами для його розірвання, якщо це передбачено законом для такої правової ситуації.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.