Справа № 369/7876/21
Провадження № 2/369/259/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Херенковій К. К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 369/7876/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що є власником транспортного засобу марки Chevrolet HHR, державний номер НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль мав намір придбати ОСОБА_3

28 вересня 2020 року під час тестування автомобіля в с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області водій ОСОБА_2 , перебуваючи за кермом автомобіля Volkswagen Golf, державний номер НОМЕР_2 , порушивши правила дорожнього руху, скоїв зіткнення з належним позивачу автомобілем. Під час дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) автомобілі отримали механічні ушкодження.

Києво-Святошинський районний суд Київської області постановою від 12 жовтня 2020 року визнав ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, визначеного статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340,00 грн.

Відповідно до листа ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» від 26 листопада 2020 року за заявою ОСОБА_1 23 листопада 2020 року виплачене страхове відшкодування на суму 36 772,00 грн, проте вказана сума була меншою від розміру завданої шкоди.

Згідно з висновком експерта від 02 січня 2021 року № 533/20 середньо ринкова ціна автомобіля позивача становить 202 279,00 грн, а вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача в результаті ДТП, склала 187 917,19 грн. Також позивач оплатила вартість товарознавчого дослідження автомобіля на суму 3 000,00 грн та вартість послуг з евакуації автомобіля з місця ДТП на суму 3 460,00 грн.

Враховуючи те, що сума страхового відшкодування не покрила у повній мірі завдані матеріальні збитки, позивач вважає, що її порушене право підлягає поновленню шляхом стягнення різниці між завданою шкодою та страховою виплатою з винуватця ДТП.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 157 605,19 грн матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 16 листопада 2021 року відкрив провадження у справі без виклику сторін.

Ухвалою від 24 січня 2022 року Києво-Святошинський районний суд Київської області викликав сторони у судове засідання.

19 серпня 2022 року ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в зв`язку з тим, що є безпідставними. Відповідач вважає, що розмір страхового відшкодування, отриманого позивачем, не виходить за межі страхового ліміту за полісом, позивач під час отримання коштів не висловила свою незгоду з розміром відшкодування, а отже відсутні підстави стягувати кошти понад розмір вже відшкодованої шкоди. Крім того, відповідач зауважує, що витрати на оплату автотоварознавчого дослідження 3 розмірі 3 000,00 грн та 3 460,00 грн поніс ОСОБА_3 , який не є учасником справи та деліктних правовідносин, а отже стягнення цих витрат також є безпідставним.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд встановив, що ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Volkswagen Golf , державний номер НОМЕР_2 , на перехресті нерівнозначних доріг вул. Лісна та вул. Володимирська, рухаючись другорядною дорогою (вул. Лісна), не надав дорогу автомобілю Chevrolet HHR державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , що рухався головною дорогою (вул. Володимирська), внаслідок чого сталося зіткнення вказаних автомобілів. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та тілесні ушкодження отримав водій ОСОБА_3 .

Вказані обставини встановлені у постанові Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2020 року у справі № 369/12640/20. Цією ж постановою ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні правопорушення, визначеного статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340,00 грн.

Цивільна відповідальність ОСОБА_2 застрахована згідно з полісом № АО/2795087, виданим ПрАТ «СК «Інтер-Поліс». Ліміт страхового відшкодування визначений у розмірі 130 000,00 грн, франшиза 1 000,00 грн.

23 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «СК «Інтер-Поліс» з заявою про страхове відшкодування.

23 листопада 2020 року ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування за договором (полісом) страхування ОСЦПВВНТЗ № АО-2795087 у розмірі 36 772,00 грн, що підтверджується листом ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» від 26 листопада 2020 року № 1608.

Сума страхового відшкодування у розмірі 36 772,00 грн також зафіксована у страховому акті від 25 листопада 2020 року № 709/2808/59/20, за змістом якого вартість відновлювального ремонту була визначена у розмірі 67 441,10 грн, а матеріальний збиток без ПДВ на запасні частини 37 772,00 грн.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження з визначенням розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 02 січня 2021 року № 533/20 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу складає 83 074,74 грн, розмір матеріального збитку 187 917,19 грн, середня ринкова вартість транспортного засобу станом на час ДТП була визначена оцінювачем теоретичним шляхом у розмірі 202 279,00 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

Згідно з положеннями статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмовив позові.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Стаття 1166 ЦК України визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Отже, належним відповідачем у справах із позовними вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, які перевищують ліміт страхового відшкодування, визначеного у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між страховиком та страхувальником, можуть бути страховик і/або страхувальник.

Якщо шкода, завдана потерпілій особі під час ДТП, перевищує ліміт страхового відшкодування то різниця між завданою шкодою та сумою страхового відшкодування покладається на страхувальника.

Так суд встановив, що згідно зі страховим полісом № АО/2795087 ліміт страхового відшкодування встановлений у розмірі 130 000,00 грн, включаючи франшизу 1 000,00 грн.

Позивач заявила розмір завданої шкоди, яку бажає відшкодувати, у розмірі 157 605,19 грн.

Суд також встановив, що страховик відповідача відшкодував за заявою позивачки грошові кошти на суму 36 772,00 грн.

З доводів позовної заяви суд виснував, що позивач не погоджується з розміром відшкодування, в зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача-страхувальника залишок розміру завданої шкоди.

Таким чином, з врахуванням виплаченої суми компенсації позовні вимоги частково стосуються сум грошових коштів в межах страхового ліміту у розмірі 92 228,00 грн, питання щодо стягнення яких в силу вимог закону особа може вирішувати саме зі страховиком відповідача, а в частині різниці між заявленою позивачем сумою шкоди та страховим лімітом зі страхувальника-відповідача.

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)).

Відповідно до приписів частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

ОСОБА_1 не заявляла вимоги до ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» (страховика відповідача ОСОБА_2 ). Позивач також не зверталася до суду з заявою про залучення до участі у справі належного відповідача ПрАТ «СК «Інтер-Поліс».

Питання щодо стягнення заявленої у позові шкоди нерозривно пов`язане з колом прав та обов`язків як ПрАТ «СК «Інтер-Поліс», так і відповідача ОСОБА_2 . Суд зауважує, що дивлячись через призму принципу змагальності цивільного судочинства питання розподілу відповідальності між страхувальником та страховиком залежить від доведеності сум грошових коштів, які підлягають стягненню в межах чи поза межами страхового ліміту.

Враховуючи вищенаведене, у задоволенні позовних вимог належить відмовити, оскільки позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, а саме позивач не заявив вимоги до страховика ПрАТ «СК «Інтер-Поліс».

Керуючись ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. О. Фінагеєва