Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

за участю секретаря судового засідання Боти О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Михайлович, головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Боринська Жанна Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Боринська Ж.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позивач посилається на те, що 11.06.2024 ним подано заяву на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження АСВП НОМЕР_3 та від головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Ужгород Західного міжрегіонального управління юстиції Боринської Ж.М. отримано засвідчені копії зазначеного виконавчого провадження.

Ознайомившись з даним виконавчим провадженням встановлено, що 27.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим №6215 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» невиплачених в строк грошових коштів за кредитним договором №004-06996-241213 від 24.12.2013 за період з 08.02.2018 по 24.01.2020 включно, у розмірі: 47955 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4500 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 150 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 52605 грн.

Позивач вважає вчинений виконавчий напис на кредитному договорі незаконним, оскільки як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Проте вказана постанова № 1172 не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими можливе стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Разом з тим, постанова Кабінету Міністрів України за №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнана судом незаконною та нечинною відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14. Також зазначає, що приватний нотаріус не отримував від стягувача повідомлення-попередження боржника з доказом отримання про погашення заборгованості та усунення порушення зобов`язання протягом триденного строку.

Щодо пропуску строку звернення до суду за захистом прав та законних інтересів позивач зауважує, що 10.06.2024 під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження у відділі ДВС від головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління юстиції Боринської Ж.М. отримано копії виконавчого провадження АСВП НОМЕР_3. Ознайомившись з даним виконавчим провадженням встановлено, що підставою для відкриття даного виконавчого провадження став виконавчий напис, вчинений 27.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрований в реєстрі за №6215. Однак з даним виконавчим написом його не було ознайомлено, про його існування відомо не було. Про його вчинення дізнався тільки після ознайомлення з виконавчим провадженням НОМЕР_4 - 10.06.2024.

На підставі викладеного, позивач просить суд поновити строк на звернення до суду за захистом прав та законних інтересів та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 27.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрований в реєстрі за №6215.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.07.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даною позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду клопотання, згідно з яким просить розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити їх.

Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подано, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

05.08.2024 від директора ТОВ «Фінансова компанія управління активами» Кожем`яченко Ю.М. надійшло клопотання про врегулювання спору за участі судді та заява про визнання позовних вимог.

Ухвалою суду від 07.08.2024 в задоволенні клопотання про врегулювання спору за участі судді відмовлено.

Третя особа головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Боринська Ж.М. у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, пояснення щодо позову відсутні.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, письмові пояснення щодо позову не подано, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №6215, згідно з яким на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, запропоновано стягнути з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: невідомо, місце роботи: невідомо, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , невиплачені в строк грошові кошти на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», місцезнаходження: 08200, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Стельмаха, будинок 9А, офіс 203, код платника податків згідно з , п/р НОМЕР_2 , відкритий в АТ «ОТП БАНК», якому товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код платника податків згідно з , відступлено право вимоги на підставі договору відступлення прав вимоги №20/01/20-1/1 від 20 січня 2020 року, якому в свою чергу публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», код платника податків згідно з , на підставі договору відступлення прав вимоги №194/К від 09 лютого 2018 року, відступлено право вимоги за кредитним договором №004-06996-241213 від 24 грудня 2013 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

Запропоновано задовольнити вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», стягнути з ОСОБА_1 за період з 08.02.2018 по 24.01.2020 включно, суму у розмірі: 47955 грн. - заборгованість за тілом кредити; 4500 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 150 грн. - плата за вчинення виконавчого напис), що становить загальну суму 52605 грн.

Зазначений виконавчий напис пред`явлено до виконання ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у відділ державної виконавчої служби у місті Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Боринською Ж.М. від 17.09.2021 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису (ВП НОМЕР_3).

За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому відповідно до ст. 18 цього Кодексу нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

У відповідності до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

У постанові Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі № 461/4609/16-ц зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Як на підставу вчинення оспорюваного виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно із пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 січня 2019 року у справі 910/13233/17.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Також, п. п. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі Порядок), містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису нотаріуса як і в Переліку.

Пунктом 1 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду.

Виконавчий напис вчинюється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача.

Згідно з підпунктом 2.1 п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У відповідності до п. п. 3.1, 3.2, 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідного оригіналу нотаріально посвідченої угоди має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У своїй постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 Велика Палата Верховного Суду, посилаючись на приписи статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» зазначила, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Також у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника».

Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17.

Оскаржений виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 27.01.2000, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Таким чином, вчиняючи 27.01.2020 виконавчий напис, приватний нотаріус неправомірно керувався п. 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 № 23.

З урахуванням наведених обставин, суд вважає, що наявні правові підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису та подання стягувачем неналежних документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Також у матеріалах справи відсутні докази надсилання вимоги від стягувача про усунення порушень та виконання умов кредитного договору позивачу, що є порушенням підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відтак, позивач, не будучи повідомленим про намір вчинення виконавчого напису, був позбавлений можливості заперечувати проти вимоги відповідача та надати докази неправомірності та безпідставності такої вимоги про стягнення коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідачем відзив на позовну заяву не подано та під час розгляду справи не надано жодних доказів на спростування доводів позивача.

Крім того, відповідачем у порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування того, що приватному нотаріусу були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором, як і відсутні відомості, що сума заборгованості утворилася за період часу з 08.02.2018 по 24.01.2020, про що зазначено в оспорюваному виконавчому написі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а вимоги позивача визнає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 605, 60 грн., а також повернути позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків сплаченого судового збору, а саме суму у 605, 60 грн. згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №15 від 02.07.2024 (банк АТ «Ощадбанк»).

Керуючись ст. ст. 76, 81, 89, 141, 206, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Михайлович, головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Боринська Жанна Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 27 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олегом Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за №6215, згідно з яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованість за кредитним договором №004-06996-241213 від 24 грудня 2013 року за період з 08.02.2018 по 24.01.2020 включно у розмірі: 47955 грн. - заборгованість за тілом кредити; 4500 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 150 грн. - плата за вчинення виконавчого напис), що становить загальну суму 52605 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 відсотків сплаченого судового збору у 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №15 від 02.07.2024 (банк АТ «Ощадбанк»).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач:

товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», , місцезнаходження за адресою: вул. Стельмаха, 9-А, офіс 203, м. Ірпінь, Київська область.

Треті особа, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Михайлович, місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_3;

головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Боринська Жанна Михайлівна, місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_4.

Дата складення повного судового рішення - 07 серпня 2024 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов