Дата документу 16.04.2024 Справа № 334/3091/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/3091/23 Головуючий у І інстанції: Турбіна Т.Ф.
Провадження № 22-ц/807/697/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який у подальшому уточнювала, до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Між сторонами укладено угоду SAMDNWFC4 від 04.12.2020 на обслуговування карткового рахунку № НОМЕР_1 . До вказаної картки був зареєстрований фінансовий номер телефону позивача НОМЕР_2 .

В ніч з 09.03.2023 на 10.03.2023 невстановлена особа шляхом маніпуляцій з електронно-обчислювальними системами втрутилась в роботу «Приват24», після чого 10.03.2023 о 02 год. 59хв. переказала власні кошти позивачки у розмірі 600 грн. на іншу невідому карту, а о 03:00 - 03:02 год. спочатку вивела кошти із сервісу «Скарбничка» у розмірі 450,29 грн та в подальшому використала ці кошти та залишки власних коштів на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я позивача, для поповнення мобільного телефону НОМЕР_3 на суму 454 грн.

В подальшому, 15.03.2023 у період часу з 05:13 год. до 06:53 год. невстановлена на теперішній час особа спочатку змінила фінансовий номер телефону в системі «Приват24», перевипустила банківську картку в онлайн додатку та далі оформила та отримала кредитні кошти на нову банківську картку на ім`я ОСОБА_1 у розмірі 20000 грн, 9519 грн та 300 грн.

Кошти в розмірі 9519 грн були перераховані на картку іншого банку № НОМЕР_4 о 05:30 год. 15.03.2023; кошти у розмірі 300 грн перераховані на картку НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_2 о 06:53 год. 15.03.2023; 20000 грн було знято готівкою в терміналі в м. Київ о 15:13 год. 15.03.2023.

Розуміючи, що стала жертвою шахрайських дій, ОСОБА_1 одразу подзвонила на гарячу лінію АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за номером 3700, усно повідомивши банк про шахрайські дії відносно неї та просила заблокувати її картку.

Окрім цього ОСОБА_1 звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. За цим фактом 16.03.2023 до ЄРДР внесено відомості за №0000562 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 с.185 КК України.

Також позивач письмово звернулась до відповідача, повідомивши про шахрайські дії відносно її карткового рахунку, просила зупинити нарахування відсотків та списати заборгованість за кредитною картою, яку вона не оформлювала та не відкривала.

06.04.2023 на адресу ОСОБА_1 надійшла відповідь банку, якою було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні її запиту щодо призупинення нарахування відсотків та списання заборгованості за кредитною картою, яку шахраї відкрили на ім`я позивача без її відома та згоди.

Відповідно до виписки АТ КБ «Приватбанк» за період 09.03.2023 - 15.03.2023 внаслідок неправомірних дій невстановлених на даний час осіб у ОСОБА_1 зникли з її картки кошти в розмірі 1054 грн (600 грн власних коштів, 450 грн вклад зі «Скарбнички», який в подальшому було виведено на картку позивача та поповнено мобільний телефон на 454 грн), а також у позивача з`явився кредитний ліміт за кредитною карткою в розмірі щонайменше 31000 грн. Станом на 15.03.2023 за ОСОБА_1 рахується заборгованість у розмірі 30996,94 грн і з кожним днем заборгованість зростає, на суму заборгованості нараховуються штрафні санкції.

Оскільки банк в добровільному порядку не виконує своїх обов`язків з повернення коштів та списання заборгованості за кредитною карткою, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати транзакції щодо переказу коштів з картки № НОМЕР_1 від 10.03.2023 незаконними;

- зобов`язати ПАТ КБ «Приватбанк» повернути їй грошові кошти, переведені 10.03.2023 з її картки № НОМЕР_1 в сумі 1054 грн шляхом відновлення їх на картковому рахунку, який належить ОСОБА_1 ;

- визнати кредитний договір, укладений 15.03.2023 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 у вигляді встановленого кредитного ліміту на суму щонайменше 31000 грн недійсним з моменту укладення;

- визнати операцію щодо перевипуску картки № НОМЕР_6 та збільшення кредитного ліміту з 0 грн до 31000 грн нечинною та зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на рахунку, який існував перед виконанням операції щодо перевипуску картки № НОМЕР_6 та збільшення кредитного ліміту з 0 грн до 31000 грн, скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції), нараховані АТ КБ «ПриватБанк» клієнту ОСОБА_1 за оскаржуваною операцією від 15.03.2023.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2023 року позовну заяву задоволено.

Визнано транзакції від 10.03.2023 щодо переказу коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 у сумі 1054 грн незаконними та зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти, переведені 10.03.2023 з карткового рахунку № НОМЕР_1 у сумі 1054 грн шляхом відновлення їх на картковому рахунку № НОМЕР_1 .

Визнано кредитний договір, укладений 15.03.2023 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 на суму 31000 грн недійсним з моменту укладення.

Визнано операцію щодо перевипуску картки № НОМЕР_6 та збільшення кредитного ліміту з 0 грн до 31000 грн нечинною та зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на рахунку, який існував перед виконанням операції щодо перевипуску картки № НОМЕР_6 та збільшення кредитного ліміту з 0 грн до 31000 грн, скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції), нараховані АТ КБ «ПриватБанк» клієнту ОСОБА_1 за оскаржуваною операцією від 15.03.2023.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК»подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2023 року та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в ході перевірки, проведеної службою безпеки банку, не виявлено порушень зі сторони банку, бо саме ОСОБА_1 розголосила власну конфіденційну банківську інформацію стороннім особам, які збагатилися за її рахунок, а тому провина у завданих збитках лежить саме на клієнтці.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Щасливої М.О. заперечує проти її доводів, просить залишити скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

У судовому засіданні представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - адвокат Якушев С.О. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні рішення суду першої інстанції та відмові в позові.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Щаслива М.О. заперечувала проти доводів скарги, просила залишити її без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2023 року - без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну слід залишити без задоволення з огляду на таке.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає повною мірою.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду справи встановлено, що невідома особа, скориставшись особистими даними позивачки оформила кредит в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 . Цей договір не відповідає волі ОСОБА_1 та взагалі не був нею отриманий, грошові кошти за цим договором вона не отримувала та згоду на укладення кредиту не надавала, а навпаки, заперечує проти отримання кредиту. Вона стала жертвою шахрайських дій інших осіб. Оскільки, на момент укладення договору було відсутнє волевиявлення позивача, а договір з відповідачем укладено невідомою особою з незаконним використанням персональних даних ОСОБА_1 є підстави для визнання такого договору недійсним, відновлення коштів на рахунку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що 04.12.2020 позивачкою була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг, на підставі яких позивачці було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 . До вказаної картки був зареєстрований фінансовий номер НОМЕР_2 .

Згідно з випискою по картковому рахунку НОМЕР_1 за період з 09.03.2013 по 15.03.2023 було здійснено наступні операції:

-10.03.2023 о 02:59:14 з картки № НОМЕР_1 списано 605 грн.

-10.03.2023 о 03:00 з картки № НОМЕР_1 зараховано суму вкладу з «Скарбнички» в розмірі 450,29 грн.

-10.03.2023 о 03:02:39 з картки № НОМЕР_1 було списано 454 грн. на поповнення мобільного телефону НОМЕР_7 ,

- 15.03.2023 о 03:38 год. була перевипущена картка на № НОМЕР_6 .

Після цього, 15.03.2023 в період часу з 05:13:07 по 06:53:48 з картки клієнтки ОСОБА_1 № НОМЕР_6 було здійснено 3 (три) операції:

05:13:07 - 20799,66 грн. (в тому числі комісія 799,66 грн.) - зняття готівки в банкоматі САК40806 (адреса: АДРЕСА_1 );

05:30:20 - 9899,70 грн. (в тому числі комісія 380,76 грн.) - переказ на картку НОМЕР_8 в терміналі самообслуговування (TS210531, адреса: м. Київ, пр. Георгія Нарбута, буд. 8А, АЗС КЛО );

06:53:48 - 309 грн. (в тому числі комісія 9 грн.) - переказ на карту НОМЕР_8 через додаток Приват24. Одержувач: ОСОБА_2

15.03.2023 о 14:07:36 ОСОБА_1 звернулась на гарячу лінію АТ КБ «Приватбанк» за номером 3700 з приводу шахрайських дій відносно неї та прохала заблокувати її картку.

Відповідно до п. і. 1.2.1.10 Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» в разі втрати Клієнтом фінансового номеру телефону, підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій третіх осіб із фінансовим номером телефону Клієнт зобов`язаний негайно повідомити про це Банк в будь-якому з доступних каналів: 3700, чат-онлайн, відділення Банку. На підставі звернення Клієнта про зазначений факт Банк знімає з номера телефону Клієнта ознаку "Фінансовий" та блокує аккаунт Клієнта в Системі "Приват24" з метою уникнення можливих шахрайських операцій з рахунками Клієнта.

Згідно п. 1.1.10.7.1 Умов в разі здійснення неналежних операцій з використанням Платіжної картки, Клієнт зобов`язаний повідомите Банк шляхом звернення за будь-яким із зазначених каналів:

- цілодобова підтримка Клієнтів 3700 - для дзвінків по Україні (безкоштовно з мобільних у межах України), а також НОМЕР_9 - для дзвінків із-за кордону / зі стаціонарних телефонів;

- чат «Допомога Онлайн» (з Системи «Приват24» або з сайту банку);

- відділення банку - звернення безпосередньо до працівника відділення;

- сайт https://privatbank.ua, меню «Скарги та пропозиції». Повідомлення, запити та кореспонденцію потрібно надавати особисто або електронною поштою.

Таким чином, ОСОБА_1 після виявлення факту неправомірного заволодіння та використання електронного платіжного засобу повідомила банк у спосіб, передбачений договором, своєчасно та належним чином виконала покладений на неї Умовами та Правилами обов`язок щодо блокування картки та інформування Банку як усно на номер 3700, так і письмово про вчинення шахрайських дій з її карткою.

Крім того 15.03.2023 позивачка звернулась до Запорізького РУП ГУ НП в Запорізькій області з заявою по факту викрадення грошових коштів з її картки № НОМЕР_1 .

16.03.2023 за заявою ОСОБА_1 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000562 щодо заволодіння невстановленими особами грошовими коштами з карти, належної позивачці.

Згідно звернення до Департаменту кіберполіції НП України від 29.03.2023, Департаментом захисту банківських технологій Служби безпеки ГО під час проведення систематичних заходів щодо протидії зовнішньому шахрайству та запобіганню спричинення збитків Банку та клієнтам виявлено шахрайську схему з замовлення нової картки в Приват24 та подальшого обготівкування грошей з неї, в тому числі є картка № НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_1 .

Так, 10.03.2023 о 00:08:52 почали здійснювати входи в додаток Приват24 з нетипового для клієнта пристрою: Пристрій TECNO KG5NITECNO ІМЕІ НОМЕР_12. Після доступу до Приват24 15.03.2023 03:38 відбувається перевипуск картки на НОМЕР_6. Також відбувається зміна номера на НОМЕР_10 15.03.2023 05:55:36 в банкоматі САК22754 м. Київ, в. Теодора Драйзера, б. 4. Вивід коштів з перевипущеної картки клієнта відбувався наступним чином: 15.03.2023 05:13:07 20000,00 грн видача готівки в банкоматі САК40806 м. Київ, в. Петра Запорожца, б. 28 (Торгівельний Центр "Z') ; 15.03.2023 05:30:20 9519,00 грн. переказ коштів в терміналі ТS210531 на картку НОМЕР_5 м. Київ просп. Визволителів, б. 8а, АЗС КЛО ; 15.03.2023 06:53:48 300,00 грн. переказ коштів через Приват24 на картку НОМЕР_5 . Зняття коштів здійснювала невстановлена особа, лице закрите капюшоном, кепкою та маскою.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В розумінні ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Згідно ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

За правилом ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.?

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що:

«відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки ОСОБА_1 спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що:

«користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Відповідач не спростував тверджень ОСОБА_1 про те, що вона не втрачала та не сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Апеляційний суд враховує, що суд першої інстанції встановив факт звернення ОСОБА_1 до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у позивача була відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що:

«встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що:

«сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі 766/19614/18 (провадження № 61-19350св19) вказано, що:

«суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що ОСОБА_1 ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення.

Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що ОСОБА_1 своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій ОСОБА_1 по кредитній картці № НОМЕР_1 на розмір заборгованості 31 712 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у зокрема постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19). Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год 32 хв по 04 год 14 хв 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_11 , у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню.

Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1, не є підставою для відмови у задоволенні позову».

Суд першої інстанції встановив, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції; ОСОБА_1 як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів.

За таких обставин суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення позову.

Згідно із Законом України «Про платіжні послуги» неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Так, неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. (стаття 1).

Відповідно до вказаного Закону користувач спеціального платіжного засобу (картки) зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

В свою чергу, Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян».

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Згідно з пунктом 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Суд першої інстанції встановив, що при здійсненні платіжних операцій 10.03.2023 та 15.03.2023 ОСОБА_1 особисто не використовувала електронний платіжний засіб. Вона не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, повідомила банк та правоохоронні органи про вчинений злочин, а тому вона не несе відповідальності за таку платіжну операцію здійснену за допомогою платіжної картки та за відповідні правові наслідки у вигляді нарахованих відсотків, пені штрафу, що настали у зв`язку із здійсненням такої операції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не надав належних доказів, які б підтверджували, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з його карткового рахунку, однак саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

За результатами службового розслідування банк (відповідач) погодився, що дійсно мало місце шахрайство. Однак, як правильно зауважив місцевий суд, так звана «фішингова» схема шахраїв, на що посилається відповідач у своїх запереченнях, розрахована не тільки на неуважність користувачів системи банку та недостатню захищеність їх ПК, а й на наявність особливостей деяких сервісів систем самого банку-відповідача, які можна використовувати для обману користувачів.

Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони.

Суд врахував висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 12 лютого 2018 року у справі № 592/2386/16-ц, відповідно до якого, саме на банк покладений обов`язок з доведення обставин, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Проте, АТ КБ «Приватбанк» у листі від 06.04.2023 відмовив ОСОБА_1 в задоволенні її запиту щодо призупинення нарахування відсотків та списання заборгованості по кредитній картці, яку шахраї відкрили на ім`я позивача без її відома та згоди.

З урахуванням викладеного, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 стала жертвою шахрайських дій інших осіб, які скористались її особистими даними, оформили кредит в АТ КБ «Приватбанк», проте цей договір не відповідає волі ОСОБА_1 , вона отримувала коштів, не давала згоди його укладення, операція щодо перевипуску картки до 31000 грн є нечинною, АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до наведених вище вимог закону зобов`язаний відновити залишок коштів на рахунку, який існував перед виконанням операції щодо перевипуску картки № НОМЕР_6 та збільшення кредитного ліміту, скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції), нараховані за оскаржуваною операцією від 15.03.2023, правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Таким чином, апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними відзиву на позовну заяву, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2023 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»- залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 23 квітня 2024 року.

Головуючий:

Судді: