Справа № 951/737/22
Провадження №2/951/4/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року

Козівський районний суд Тернопільської області

у складі головуючої судді Гриновець О. Б.

з участю секретаря судового засідання Книш Л. Ю.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Козова Тернопільської області та в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Боднарук Марія Василівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

установив:

I. Короткий виклад обставин справи.

13.12.2022 ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Варода П. Б., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Боднарук Марія Василівна, в якому просить визначити йому додатковий строк в два місяці, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , який за час життя склав заповіт, згідно з яким земельні ділянки площею 2,46 га за кадастровим номером :01:001:0435 та :01:001:1047 заповів позивачу, котрому до 06.07.2022 не було відомо про наявність такого заповіту. 06.07.2022 ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Боднарук М. В. про видачу йому свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, на що йому було відмовлено. У вказаній постанові зазначено, що спадкодавець ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 08 вересня 2021 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Боднарук М. В. заведена спадкова справа № 151-2021 за заявою ОСОБА_7 про відмову від спадщини, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 про прийняття спадщини. 06.07.2022 звернувся ОСОБА_3 про видачу йому свідоцтв про право на спадщину за заповітом, посвідченим Ішківською сільською радою Козівського району Тернопільської області 31.01.2018 за реєстром № 10 на вищевказане майно. Однак, видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказані земельні ділянки неможливо, оскільки ОСОБА_3 не звернувся із заявою про прийняття спадщини згідно з статтею 1270 ЦК України, отже пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, а також не пред`явив документів на вищевказані земельні ділянки.

ІІ. Позиція учасників справи.

09.01.2024 уповноважений представник відповідачки ОСОБА_5 адвокат Цибак О. В., через підсистему Електронний суд скерував до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування відзиву покликається на те, що відповідно до витягу із журналу реєстрації нотаріальних дій Ішківської сільської ради за 2018 рік, 31.01.2018 ОСОБА_6 склав заповіт, за що було оплачено державне мито у розмірі 0,85 грн. Поряд з цим, як видно зі вказаної вище квитанції № 3 за оплату державного мита, вказані 0,85 грн за посвідчення заповіту оплатив позивач ОСОБА_3 . Тому, не заслуговують на увагу аргументи позивача про те, що він ніби то не знав і не міг знати про існування заповіту, складеного на його ім`я. Останній знав про те, що на нього складено заповіт, оскільки він сам оплатив державне мито за складання такого. Підтвердженням цього факту свідчить аудіозапис телефонної розмови між ОСОБА_5 , її матір`ю ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , в якій ОСОБА_5 та ОСОБА_7 повідомили останньому про існування згаданого вище заповіту. Тож вважає, що у позивача були відсутні об`єктивні перешкоди для прийняття спадщини й останній знав про існування заповіту ще від часу складення такого заповіту.

Такий ж відзив на позовну заяву з додатками був надісланий ОСОБА_5 на адресу суду рекомендованим повідомленням згідно з відмітки АТ «Укрпошта» 15.01.2024.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 адвокат Варода П. Б. підтримав позовні вимоги та просив такі задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_5 адвокат Цибак О. В. у судовому засідання заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомила та відзиву на позовну заяву не подала.

Третя особа приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Боднарук М. В. в судове засідання не з`явилася, однак 14.02.2024 подала заяву про неможливість з`явитися в судове засідання, згідно з якою у вирішенні справи покладається на думку суду.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 05.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду й відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 23.02.2023 закрито підготовче провадження й справу призначено до судового розгляду по суті.

10.04.2023 ухвалою суду задоволено клопотання представника ОСОБА_5 ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі. Провадження у цивільній справі № 951/737/22 зупинено до набрання рішенням суду у справі № 951/164/23 законної сили.

Ухвалою суду від 08.01.2024 поновлено провадження у справі .

Суд розглядає справу у загальному порядку, оскільки підстави для заочного розгляду справи відсутні.

ІV. Обставини справи, встановлені судом.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів ( ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як видно із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 16.08.2021 Купчинецькою сільською радою Козівського району Тернопільської області, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 40 /а.с. 9/.

Із змісту заповіту від 31 січня 2018 року, посвідченого Ковалик Світланою Зеновіївною, секретарем виконавчого комітету Ішківської сільської ради за реєстром № 10, видно, що померлий ОСОБА_6 , на випадок своєї смерті, зробив заповітне розпорядження, яким належні йому земельні ділянки згідно з державним актом серії ТР № 073886 від 10.10.2003 площею 2,46 га за кадастровим номером :01:001:0435 та :01:001:1047, заповів позивачу ОСОБА_3 /а. с. 10/.

З постанови приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Боднарук М. В. від 06.07.2022 № 98/02-31 видно, що позивач пропустив встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, а також не пред`явив документів на земельні ділянки в розмірі 1,9932 га, кадастровий номер :01:001:0435, в розмірі 0,4718 га, кадастровий номер :01:001:1047, що розташовані на території Ішківської сільської ради, Тернопільського (Козівського) району Тернопільської області /а. с. 11/.

Відповідно до копій із журналу реєстрації нотаріальних дій Ішківської сільської ради за 2018 рік (4, 5 сторінки), засвідченого секретарем Купчинецької сільської ради Куш Н. Є. 26.04.2023, в такому міститься запис щодо посвідченого заповіту ОСОБА_6 , його підпис, а також є запис про стягнене державне мито у розмірі 0,85 грн /а. с. 121-123/.

Із копії квитанції № 3 від 31.01.2018 за формою № 47, засвідченої секретарем Купчинецької сільської ради Куш Н. Є. 26.04.2023, вбачається, що 31.01.2018 ОСОБА_3 сплачено держ/мито в розмірі 0,85 коп, посл. д/м 4,50 грн, підпис лист. Павлів /а. с. 124/.

Допитана як свідок відповідач ОСОБА_5 показала, що вона є донькою померлого ОСОБА_6 , після смерті якого вона в серпні 2021 року довідалася про заповіт від 31.01.2018, складений її батьком на користь позивача ОСОБА_3 . Про цей заповіт її матір ОСОБА_7 повідомила позивачу в телефонній розмові в серпні 2021 року, аудіозапис якої був здійснений на мобільний телефон матері.

У судовому засіданні 07.02.2024 свідок ОСОБА_7 показала, що вона є дружиною померлого ОСОБА_6 . Після його смерті в серпні 2021 року вона довідалася про заповіт від 31.01.2018, складений її чоловіком на користь позивача ОСОБА_3 . Про цей заповіт вона повідомила останньому в телефонній розмові в серпні 2021 року. Аудіозапис такої розмови вона без його відома здійснила на свій мобільний телефон.

V. Застосоване судом законодавство.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Суд критично оцінює доводи відповідача ОСОБА_5 щодо обізнаності позивача ОСОБА_3 про існування заповіту від 31.01.2018 та не бере до уваги відомості із копії журналу реєстрації нотаріальних дій Ішківської сільської ради за 2018 рік та копії квитанції № 3 від 31.01.2018, так як у них відсутні будь-які дані про їх складання безпосередньо позивачем ОСОБА_3 , чи за його участю, свідченням чого могли б бути підпис або рукописний текс виконаний останнім.

Суд не бере до уваги аудіозапис телефонної розмови, яка зі слів відповідача ОСОБА_5 , відбулася між нею, її матір`ю ОСОБА_7 та позивачем ОСОБА_3 , під час якої відповідач ОСОБА_5 та її матір ОСОБА_7 , повідомили останньому про існування згаданого вище заповіту з огляду на наступне.

Відповідно до положень статей 31, 32 Конституції України кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ст. ст. 270, 301, 302, 306 ЦК України фізична особа має право на недоторканність особистого і сімейного життя, на таємницю листування, телефонних розмов, кореспонденції, на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відтак, запис телефонної розмови може бути здійснений тільки за згодою особи.

Відповідач ОСОБА_5 не заперечує, що аудіозапис телефонної розмови було здійснено таємно, без згоди одного з її учасників позивача ОСОБА_3 .

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Варода П. Б. в судовому засіданні заперечив щодо дослідження судом аудіозапису телефонної розмови.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦПК України зміст особистих паперів, листів, записів телефонних розмов, телеграм та інших видів кореспонденції фізичних осіб може бути досліджений у відкритому судовому засіданні або оголошений за клопотанням учасника справи лише за згодою осіб, визначених Цивільним кодексом України.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Зважаючи на наведене, суд не бере до уваги аудіозапис телефонних розмов, наданий відповідачем ОСОБА_5 , оскільки такий доказ одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцемпостійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 07.02.2024 у справі № 474/454/18.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі N6-496цс17.

Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі N 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі N 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі N 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі N 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 надано роз`яснення про те, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Проте необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ч. 3 п. 24 вищезгаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справ про надання додаткового строку для прийняття спадщини, слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

IV. Висновки суду за результатами розгляду справи.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене у позовній заяві, пояснення сторін та їх представників, відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували обізнаність позивача про існування заповіту, суд вважає, що обставини пропуску позивачем строку на прийняття спадщини зумовлені його необізнаністю в існуванні заповіту, а тому суд визнає поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_6 .

Тож, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог й визначення ОСОБА_3 додаткового строку терміном один місяць, який буде достатнім для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України).

VII. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд вважає, що у зв`язку з тим, що вимог про розподіл судових витрат позивачем заявлено не було, дане питання судом не вирішується.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України

ухвалив:

задовольнити частково позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Боднарук Марія Василівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Визначити ОСОБА_3 додатковий строк терміном 1 /один/ місяць з дня набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата складення повного судового рішення 11.03.2024.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; дані паспорта: серія НОМЕР_3 , виданий Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 12.11.2002;

відповідачка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: дані відсутні; дані паспорта: відсутні;

відповідачка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ; дані паспорта: відсутні;

третя особа: приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Боднарук Марія Василівна, місцезнаходження: вул. Дорошенка, 3, смт Козова, Тернопільський район, Тернопільська область.

Суддя О. Б. Гриновець