Справа № 583/6405/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Ярошенко Т.О.

з участю секретаря судового засідання Алєксєєнко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки адвокат Кудін О.М. звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що ОСОБА_1 являється членом політичної партії України «Сила і честь», а також депутатом Сумської міської ради VІІІ скликання. Має вищу освіту, перпективну політичну та громадську кар`єру. З 2012 року по 2014 рік ОСОБА_1 народний депутат України, член Комітету Верховної ради України з питань верховенства права та правосуддя. З 2015 року по 2017 рік заступник голови Сумської обласної державної адміністрації. З 2019 року по 2020 рік тимчасово виконуючий обов`язки голови Сумської обласної державної адміністрації. На даний час ОСОБА_1 являється директором ТОВ «НИВА-АГРОТЕХ», як національного виробника товарної сільськогосподарської продукції, має багаточисленні контакти серед контрагентів та високу репутацію. Забезпечення та дотримання високої ділової репутації, честі та гідності має для громадського та політичного діяча ОСОБА_1 найбільший пріоритет, найцінніше значення та життєво необхідну потребу. Відповідачка ОСОБА_2 з 05.04.2018 року працювала в ТОВ «НИВА-АГРОТЕХ» на посаді юрисконсульта і була звільнена за власним бажанням 23.03.2023 року. Після звільнення за власним бажанням ОСОБА_2 подала до суду позов про стягнення начебто існуючої заборгованості по заробітній платі, що заперечує ТОВ «НИВА-АГРОТЕХ», на даний час в суді розглядається цивільна справа № 583/1693/23, тобто між сторонами склалася конфліктна ситуація. 21.06.2023 року відповідачка ОСОБА_2 , будучи зареєстрованою в мережі «Facebook» під ім`ям та прізвищем « ОСОБА_3 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , рідне місто Охтирка, з власними фотосвітлинами, що дозволяють її ідентифікувати, а « ОСОБА_4 » є дівочим прізвищем відповідачки, на власній сторінці зробила публікацію з посиланням: (https://m.facebook.com/storv.php?story_fbid=pfbid08Ka8BZMHzLfEpiT679bqQ7TkkХ41FHCGUU46c8T4GoExeoDhBL3hiadm6KnKaSUvl&id=923451 наступного змісту: « ОСОБА_1 https//www.facebook.comflrina.Kupreychyk директор ТОВ «Нива - Агротех» сьогодні спалила в центрі міста мені машину». Мається 17 поширень даної інформації на сторінці та 15 коментарів. В коментарях відповідачка зазначена як « ОСОБА_3 » знову ж повідомляє: «Це вона мені дуже вдячна за мою працю, а взагалі це в її репертуарі. Ось такі у нас депутати та поважні люди». Також мається коментар відповідачки наступного змісту (пряма мова): «Спочатку намагалися спалити декілька днів тому в дворі, кидали прямо біля кімнати де спить дитина. Нічого людського немає». Повідомляє, що ОСОБА_1 не спалювала та не намагалася спалити відповідачці ніякого автомобіля. Про те, що бувший працівник підприємства ОСОБА_2 публічно та безпідставно в мережі Інтернет на власній сторінці звинуватила позивачку у вчиненні злочину, де використано посилання на офіційну сторінку в соціальній мережі «Facebook» ОСОБА_5 , як депутата політичної партії « ІНФОРМАЦІЯ_2 », позивачка дізналася з соціальної мережі «Facebook». Таким чином відповідачка звинуватила ОСОБА_1 в умисному вчиненні тяжкого кримінального злочину, а саме в умисному знищенні (пошкодженні) чужого майна. ОСОБА_1 взагалі не має жодного відношення до знищення майна відповідачки. Викладена інформація є недостовірною. Стороні позивача відомо, що за вказаним фактом слідчим внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення за ч.2 ст.194 КК України, та в порядку ст.280 КПК України ОСОБА_6 затримано та пред`явлено підозру. Вироком Охтирського міськрайонного суду від 03.11.2023 року у справі № 583/4685/23 ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.194 КК України, де потерпілою особою стосовно автомобіля Кіа Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1 є відповідачка ОСОБА_2 . Так, позивачка не являється підозрюваною, обвинуваченою чи засудженою по кримінальному провадженню за умисний підпал автомобіля відповідачки, а твердження останньої не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Викладені факти протиправної умисної діяльності відповідачки умисно направлені на приниження честі, гідності та ділової репутації, спричинили позивачці реальні зміни в житті, в сім`ї, в політичному, громадському житті, на роботі, в бізнесових зв`язках, а також культурному спілкуванню з видатними діячами держави. Позивачка після умисних дій ОСОБА_2 зазнала серцевого нападу, була змушена звернутися за медичною допомогою. Вказаними умисними діями ОСОБА_2 позивачці було заподіяну значну моральну шкоду, яку позивачка оцінює в розмірі 350 000 грн., а саме порушено актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив, громадської, політичної кар`єри, бізнесових та трудових планів, нової продуктивної самореалізації. Просить визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, яка поширена ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 на особистій сторінці в мережі «Facebook» (https://m.facebook.com/storv.php?story_fbid=pfbid08Ka8BZMHzLfEpiT679bqQ7TkkХ41FHCGUU46c8T4GoExeoDhBL3hiadm6KnKaSUvl&id=923451наступного змісту:

« ОСОБА_1 https//www.facebook.comflrina.Kupreychyk директор ТОВ «Нива - Агротех» сьогодні спалила в центрі міста мені машину». «Це вона мені дуже вдячна за мою працю, а взагалі це в її репертуарі. Ось такі у нас депутати та «поважні люди». «Спочатку намагалася спалити декілька днів тому в дворі, кидали прямо біля кімнати де спить дитина…»; зобов`язати ОСОБА_2 спростувати вищезазначену недостовірну інформацію про позивача ОСОБА_1 , яка була поширена нею на своїй персональній сторінці в мережі «Facebook», наступним чином: не пізніше одного місяця з моменту оголошення остаточного рішення суду у даній справі розмістити на особистій сторінці в соціальній мережі Інтернету «Facebook», (а у випадку її закриття - поновити (створити) сторінку), текст судового рішення, а також спростувати недостовірну інформацію у такому ж самому об`ємі та вигляді з аналогічним розміром шрифту шляхом публікації наступного повідомлення: «Я, ОСОБА_7 поширила недостовірну інформацію про ОСОБА_1 і заявляю, що моя публікація незаконна та неправдива, це підтверджується рішенням суду», та не видаляти дану інформацію протягом року з моменту ухвалення рішення; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану поширенням недостовірної та такої, що порушує честь, гідність та ділову репутацію особи, в розмірі 350 000 грн.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.12.2023 року позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

03.01.2024 року на виконання вищевказаної ухвала від представника позивачки надійшла заява разом з копією квитанції про доплату судового збору.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.01.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

24.01.2024 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила про безпідставність заявлених вимог, оскільки публікація в мережі «Facebook», яка є предметом даної справи до неї не відноситься, вона не розміщувала такої інформації, а тому не повинна бути відповідачем у даній справі. Позивачка не надала належного та допустимого доказу, що саме відповідачка розмістила вказану інформацію. Також відсутні докази, що сторінка на сайті «Facebook» під ім`ям « ОСОБА_3 » належить саме ОСОБА_2 , вказані обставини вона заперечує.

Крім того, відповідачка у відзиві вказала, що просить розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання прибув представник позивачки ОСОБА_8 , позов підтримав у повному обсязі, подальший розгляд справи просив проводити у його відсутність.

Представником позивачки 12.02.2024 року заявлялося клопотання про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , однак судом вказане клопотання відхилено, оскільки, при подачі позову про це не зазначалося, на вирішення даної справи суттєво не вплинуло б, так як в розумінні ст. 78 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, судом відхилено клопотання представника позивачки про витребування доказів, оскільки суду не було надано доказів, що сторона не має можливості самостійно надати докази.

Враховуючи, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст.19, ст.274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивачем відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, суд не знаходить підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження та вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст.277-279 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки, Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.

З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В розумінні ч.6 ст.279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Чернігів, є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-14), є членом політичної партії України «Сила і честь», а також депутатом Сумської міської ради VІІІ скликання, що підтверджується копію посвідчення №385 (а.с.15), а також витягом з Інформаційного порталу Сумської міської ради (а.с.20).

ІНФОРМАЦІЯ_3 о 15 год. 20 хв. у мережі Інтернет у соціальній мережі «Facebook» на сторінці під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 » розміщена в електронному вигляді надрукована інформація наступного змісту: « ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 директор ТОВ «Нива - Агротех» сьогодні спалила в центрі міста мені машину». Під назвою розміщено фотографію пошкодженого автомобіля, під якою в коментарях ОСОБА_3 опублікувала дописи: «Це вона мені дуже вдячна за мою працю, а взагалі це в її репертуарі. Ось такі у нас депутати та «поважні люди». «Спочатку намагалася спалити декілька днів тому в дворі, кидали прямо біля кімнати де спить дитина…» (https://m.facebook.com/storv.php?story_fbid=pfbid08Ka8BZMHzLfEpiT679bqQ7TkkХ41FHCGUU46c8T4GoExeoDhBL3hiadm6KnKaSUvl&id=923451).

Згідно довідки ДП «Центр комплектації адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 31.07.2023 року № 161/2023-Д з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення на веб-сайті https://m.facebook.com/ створено сторінку користувача з іменем « ОСОБА_3 », що доступна за адресою у мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_7 , на якій розміщені наступні ідентифікатори рідне місто: Охтирка.

Власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_8 є реєстрант доменного імені facebook.com- компанія Meta Platforms, Inc, якщо інше не визначене умовами договору між останньою та/або отримувачем послуг хостингу та/або володільцем облікового запису, або такий договір відсутній.

При цьому, на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_8 / створену сторінку користувача з іменем « ОСОБА_3 », що доступна за адресою у мережі Інтернет https://www.facebook.com/profile.php?id=92345/ ( а.с.73-79).

Зі звіту за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет директора ДП «Центр комплектації адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 25.07.2023 року № 167/2023-ЗВ (а.с.58-66), наданого представником позивачки до позову, встановлено, що було проведено фіксацію і дослідження змісту веб-сторінок за адресами у мережі Інтернет:

-https://facebook.com/story.php?story fbid=pfbid08Ka8BZMYzLfEpiT679bqQ7TkkX41FHCGUU46c8T4GoExeoDhBL3hjadm6KnKaSUvl&id=92345 (id:20582 далі - досліджувана веб-сторінка № 1). Роздруківка файлу фіксації, що містить відображення змісту досліджуваної веб-сторінки № 1, сформованого 17 липня 2023 року о 11 год. 54 хв. додається:

-https://facebook.com/profile.php?id=92345(id 20583; далі - досліджувана веб-сторінка № 2). Роздруківка файлу фіксації, що містить відображення змісту досліджуваної веб-сторінки № 2, сформованого 17 липня 2023 року о 11 год. 57 хв. додається;

-ІНФОРМАЦІЯ_6 (id 20584; далі - досліджувана веб-сторінка № 3). Роздруківка файлу фіксації, що містить відображення змісту досліджуваної веб-сторінки № 3, сформованого 17 липня 2023 року о 12 год. 02 хв. додається:

-https://facebook.com /photo?fbid=273042&set=а.89800 (id: 20609; далі - досліджувана веб-сторінка № 4). Роздруківка файлу фіксації, що містить відображення змісту досліджуваної веб-сторінки № 4, сформованого 18 липня 2023 року о 09 год. 26 хв. додається:

-https://www.facebook.com/photo.php?fbid=862199&set=pb.92345.-.& type=3 (id: 20610; далі - досліджувана веб-сторінка

Роздруківка файлу фіксації, що містить відображення змісту досліджуваної --сторінки № 5, сформованого 18 липня 2023 року о 09 год. 27 хв. додається.

Судом ретельно досліджено роздруківку файлу фіксації з веб-сторінки (https://m.facebook.com/storv.php?story_fbid=pfbid08Ka8BZMHzLfEpiT679bqQ7TkkХ41FHCGUU46c8T4GoExeoDhBL3hiadm6KnKaSUvl&id=92345 (id:20582). З вказаної роздруківки файлу фіксації, що містить відображення змісту досліджуваної веб-сторінки №1 та №2, сформованого 17 липня 2023 року об 11 год. 54 хв. та об 11 год. 57 хв. вбачається, що ОСОБА_2 , будучи зареєстрованою в мережі «Facebook» під ім`ям та прізвищем « ОСОБА_3 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , рідне місто Охтирка, з власними фото світлинами, що дозволяють її ідентифікувати, а « ОСОБА_4 » є дівочим прізвищем відповідачки, що підтверджується матеріалами справи, на персональній сторінці зробила публікацію з посиланням наступного змісту: « ОСОБА_1 https//www.facebook.comflrina.Kupreychyk директор ТОВ «Нива - Агротех» сьогодні спалила в центрі міста мені машину». Мається 17 поширень даної інформації на сторінці та 15 коментарів. В коментарях відповідачка, зазначена як « ОСОБА_3 » розмістила дописи наступного змісту: «Це вона мені дуже вдячна за мою працю, а взагалі це в її репертуарі. Ось такі у нас депутати та поважні люди»; «Спочатку намагалися спалити декілька днів тому в дворі, кидали прямо біля кімнати де спить дитина. Нічого людського немає» (а.с.24-26).

З дослідженої судом роздруківки файлів фіксації, що містить відображення змісту досліджуваної веб-сторінки № 3, сформованої 17 липня 2023 року о 12 год. 02 хв. вбачається, що зазначене відповідачкою в її публікації ІНФОРМАЦІЯ_3 о 15 год. 20 хв. у мережі Інтернет у соціальній мережі «Facebook» на сторінці під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 » розміщена в електронному вигляді надрукована інформація під назвою: « ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 // ІНФОРМАЦІЯ_9 директор ТОВ «Нива - Агротех» сьогодні спалила в центрі міста мені машину, посилання на веб-сторінку ОСОБА_1 , яка є позивачем у справі, на сторінці позивачки розміщено її світлини, в тому числі і її фотозображення.

З дослідженої судом роздруківки файлів фіксації, що містить відображення змісту досліджуваної веб-сторінки під №4, №5, сформованої 18 липня 2023 року о 09 год. 26 хв. та о 09 год. 27 хв. вбачається, що це персональна веб-сторінка відповідачки ОСОБА_2 , під назвою « ОСОБА_3 », тобто зазначено її дівоче прізвище, розміщуючи своє фотозображення та анкетні дані з дівочим прізвищем у соціальній мережі « ОСОБА_11 » на доступній на той час для всіх сторінці під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 », відповідачка позиціювала дану сторінку як її особисту, поширюючи на ній від часу її створення відповідну інформацію.

Наведені докази, надані стороною позивача є належними, переконливими, допустимими та достатніми, які суд приймає до уваги. Стороною відповідача вказані докази не спростовані в установленому законом порядку.

Відповідачкою в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не доведено суду достовірності поширених нею відомостей про факти вчинення протиправних дій позивачкою, оскільки в матеріалах справи відсутні документальні та інші підтвердження вчинення ОСОБА_1 зазначених дій.

Зареєстрованим місцем проживання відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є адреса: АДРЕСА_2 .

За характером висловлювань та вжитих автором словосполучень вищевикладена інформація у вказаній публікації є фактичними твердженнями, оскільки містить у своєму змісті посилання на обставини як такі, що реально існують, і про які особисто ОСОБА_2 зазначила, що нібито ОСОБА_1 , яка є депутатом, поважною людиною, спалила її машину.

У п. 46 рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Україною 17.07.1997 році кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За правилами встановленими ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Як передбачено ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частиною другою статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 68 Конституції України закріплено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Право людини на захист від посягань на честь, гідність і ділову репутацію закріплено в таких актах, як Загальна декларація прав людини, прийнята і проголошена резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, так і конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. Закону України «Про інформацію» право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 1, 19 постанови від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд визначає характер такої інформації та з`ясовує, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

У статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що:

- веб-сайт - це сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом; веб-сторінка - складова частина веб-сайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об`єкти авторського права і (або) суміжних прав тощо;

- власник веб-сайту - це особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу;

- власник веб-сторінки - це особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею;

- доменне ім`я - це ім`я, що використовується для адресації комп`ютерів і ресурсів в Інтернеті.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про електронні комунікації» (який набрав чинності з 01 січня 2022 року) домен - частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, що має унікальну назву (доменне ім`я), що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється.

ДП «Центр комплектації адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 31.07.2023 року № 161/2023-Д у вищевказаній довідці підтверджує наступне.

Домен.СОМ є загальним доменом верхнього рівня, який був первісно «значений для реєстрації доменних імен комерційних організацій. Наразі цей домен використовується без обмежень. Він не належить до публічних доменів українського сегменту мережі Інтернет.

Оператором реєстру .СОМ є компанія Verisign (https://www.verisign.com/), яка забезпечує реєстрацію доменних імен в домені .СОМ на підставі даних, отриманих від реєстраторів доменних імен, акредитованих Корпорацією по управлінню доменними іменами та IP-адресами (Internet Corporation for Assigned mes and Numbers, ICANN), відповідно до попередньо поданих останнім заявок реєстрантів доменних імен. Тобто, компанія Verisign не приймає заявки на реєстрацію доменних імен безпосередньо від реєстрантів доменних імен.

Реєстрація (делегування) доменного імені здійснюється для адресації веб-сайту таким доменним іменем. Тільки реєстрант доменного імені отримує від реєстратора доменного імені дані доступу для управління доменним іменем, та відповідно тільки він чи уповноважені ним особи, відповідальні за здійснення міністративних/технічних функцій щодо такого доменного імені, мають можливість здійснювати налаштування/зміну адресації доменного імені шляхом: [визначення/зміни IP-адрес (-и), яким/якій відповідає доменне ім`я; визначення/зміни ns -серверів доменного імені; визначення/зміни серверів електронної пошти; встановлення перенаправления (редиректу) на інше доменне ім`я тощо.

Право користування доменним іменем може бути передано реєстрантом доменного імені іншій особі. Для такої передачі реєстрант доменного імені звертається до реєстратора такого доменного імені щодо проведення процедури переделегування доменного імені (зміни реєстранта доменного імені). Про переделегування доменного імені реєстратором доменного імені вноситься відповідний запис до реєстру домену верхнього рівня, внаслідок чого цей запис дображається в сервісі WHOIS.

Право користування доменним іменем може бути також передано повністю або частково реєстрантом доменного імені іншій особі на договірних засадах без переделегування такого доменного імені (без зміни реєстранта доменного імені). За відсутності у реєстранта доменного імені доказів передачі права користування таким доменним іменем (договору тощо) іншій особі, відповідальність за адресацію доменного імені до відповідного веб-сайту та за функціонування такого веб-сайту несе виключно реєстрант доменного імені.

Розміщення (зміна, видалення) електронної (цифрової) інформації і на веб-сайті, налаштування доступу інших осіб до веб-сайту або його частин через мережу Інтернет, припинення функціонування веб-сайту або його частин / здійснюється власником програмного забезпечення веб-сайту, який є відповідно володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сайту в мережі Інтернет (формалізований згідно зі стандартами мережі Інтернет запис на комп`ютерному обладнанні (комп`ютерах, серверах), підключеному до мережі Інтернет, що ідентифікує користувача (наприклад, власника веб-сайту) на такому обладнанні, включає в себе дані про доступ до частини каталогів і програмного забезпечення комп`ютерного обладнання, а також визначає права такого доступу, що надають можливість володільцю облікового запису додавати, видаляти, змінювати електронну (цифрову) інформацію і дані веб- сайту, надавати доступ до веб-сайту або його частин, окремих даних іншим особам, припиняти функціонування такого веб-сайту або його частини в межах облікового запису). Тобто, володілець облікового запису встановлює порядок та умови використання веб-сайту та є особою, відповідальною за зміст веб-сайту.

Оскільки реєстрант доменного імені має можливість здійснювати налаштування/зміну адресації доменного імені, отримувач послуг хостингу має можливість здійснювати налаштування/зміну адресації веб-сайту таким доменним іменем, вони є відповідальними за створення технологічної можливості функціонування (працездатності) веб-сайту та доступу до нього інших осіб через мережу Інтернет. А володілець облікового запису встановлює порядок та умови використання веб-сайту та є особою, відповідальною за зміст веб-сайту. При цьому першочерговою умовою для можливості адресації веб-сайту відповідним доменним іменем є реєстрація такого доменного імені.

Отже, власником веб-сайту є особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого, власником веб-сайту вважається реєстрант доменного імені, яким адресується веб-сайт, та/або отримувач послуг хостингу.

Наведеними доказами, як вже зазначалося судом, підтверджується, що на веб-сайті https//www.facebook.com/ створено сторінку користувача відповідачки з іменем « ОСОБА_3 », що доступна за вищевказаною адресою в мережі Інтернет.

Свідоцтвом про акредитацію UANIC Об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр» підтверджується компетеність ДП «Центр комплектації адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» у видачі звітів за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторін у мережі Інтернет та довідок з відомостями про власників вет-сайті/ реєстрантів доменних імен або інформацією про їх становлення з використанням онлайн - сервісу «WEB-FIX», відповідно до договору про акредитацію від 08.05.2019 року (а.с.72,80).

За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «факти». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначив, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.

Частиною другою статті 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності.

Тобто, перед тим як поширити не підтверджену інформацію негативного змісту щодо особи потрібно вжити певних заходів, щоб перевірити достовірність інформації, яка підлягала розголошенню, та не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів.

В п. 4, п. 5 вищезгаданої постанови пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за № 1 під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь /поведінки/ загальноприйнятим уявленням про добро та зло. Фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також, на спростування цієї інформації.

Відповідно до п. 15, п. 21 вказаної постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Як визначено в ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, відповідно до положення ч.1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

За ч. 6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Також, за ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Таким чином, суд вважає вищезазначену поширену інформацію в мережі Інтернет у соціальній мережі «Facebook» користувачем відповідачкою ОСОБА_2 під ім`ям « ОСОБА_3 », недостовірною та такою, що порушує немайнові права позивачки, їх честь, гідність та ділову репутацію.

Разом з тим, зазначена інформація не є оціночним судженням в розумінні ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію», оскільки не є вираженням суб`єктивної думки та не містить у собі винятково оціночні судження, не є такою, де використовуються мовні засоби, зокрема гіперболи, алегорії, сатири, а навпаки містить фактичні твердження, що позивачка нібито скоїла діяння, яке є кримінально-караним. Будь-яких доказів перевірки та доведеності висвітлених в соціальній мережі відомостей не наведено в зазначених дописах, як і не надано суду.

В той же час в матеріалах справи міститься копія вироку суду у справі № 583/4685/23, де потерпілою особою стосовно підпалу автомобіля Кіа Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1 , про який містися допис у соціальній мережі, є відповідачка ОСОБА_2 , а засудженим є ОСОБА_6 , який визнаний судом винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.194 КК України. Хоча вказаний вирок і не набрав законної сили на час розгляду вказаної справи, однак, інших доказів із зазначених обставин сторонами не надано.

Таким чином, позивачкою доведено факт поширення недостовірної інформації відповідачкою.

З аналізу тексту спірного повідомлення вбачається, що внаслідок поширення цієї інформації було порушено особисті немайнові права позивачки, оскільки в ній містяться відомості про події та факти, які не відповідають дійсності.

Так, позивачка є публічною особою, має політичну та громадську кар`єру, є директором ТОВ «НИВА-АГРОТЕХ», а тому поширення недостовірної інформації завдає шкоди діловій репутації позивачки, знижує її авторитет.

Однак, суд зазначає, що вимога позивачки про зобов`язання відповідачки спростувати вищевказану недостовірну інформацію про позивачку не пізніше одного місяця з моменту оголошення остаточного рішення суду в даній справі розмістити на особистій сторінці в соціальній мережі Інтернету «Фейсбук», а у випадку її закриття-поновити (створити) сторінку)

текст судового рішення, а також спростувати недостовірну інформацію у такому ж самому об`ємі та вигляді з аналогічним розміром шрифту шляхом публікації наступного повідомлення: «Я, ОСОБА_7 поширила недостовірну інформацію про ОСОБА_1 і заявляю, що моя публікація незаконна та неправдива, це підтверджується рішенням суду», та не видаляти дану інформацію протягом року з моменту ухвалення рішення не може бути задоволена у такий спосіб, оскільки це не узгоджується із положеннями статей 16, 277 ЦПК України.

При цьому суд зазначає, що належним, пропорційним способом судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації достатнім буде зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену нею недостовірну інформацію, опубліковану в мережі Інтернет на її персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook» у дописі під назвою « ОСОБА_1 https//www.facebook.com/Irina.Kupreychyk директор ТОВ «Нива - Агротех» сьогодні спалила в центрі міста мені машину» від 21 червня 2023 року о 15 годині 20 хвилин шляхом опублікування у мережі Інтернет на персональній сторінці ОСОБА_2 у соціальній мережі Фейсбук» публікації (допису) під назвою «Спростування недостовірної інформації, поширеної мною про ОСОБА_1 https//www.facebook.com/ ІНФОРМАЦІЯ_6 директора ТОВ «Нива - Агротех» шляхом розміщення резолютивної частини даного судового рішення в соціальній мережі «Фейсбук» на сторінці користувача ОСОБА_7 .

Твердження відповідачки, викладені у відзиві, якими вона заперечує свою причетність до поширення вказаної вище інформації та вважає себе неналежним відповідачем, суд відхиляє, оскільки, відповідачкою не спростовано в установленому законом порядку надані стороною позивача докази, які є належними та допустимими, підтверджують викладені у позові обставини та знайшли своє підтвердження в суді.

Посилання відповідачки у відзиві на зазначені нею правові позиції Верховного Суду щодо неналежного відповідача є недоречним, оскільки суд встановив, що позов заявлено до належного відповідача з вищевикладених підстав.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

У силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За змістом заявленого позову ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідачки моральну шкоду в розмірі 350 000 грн. При цьому завдану їй моральну шкоду позивачка пов`язувала із приниженням її честі, гідності та ділової репутації через поширення недостовірної, неправдивої, в певній частині образливої за її змістом й негативної інформації про неї, душевними стражданнями через хвилювання, тривалому перебуванні у стані сильного душевного дискомфорту.

Із урахуванням вищевстановлених обставин щодо поширення відповідачкою недостовірної інформації та інформації із образливими висловами, її змісту, способу оприлюднення у соціальній мережі та на сайті з відкритим загальним доступом, позивачці завдано моральної шкоди, яка полягала у приниженні одночасно її честі, гідності та ділової репутації. При цьому, при оцінці особи позивачки з точки зору соціальних відносин, її професійної діяльності, яка є користувачем соціальної мережі «Фейсбук» та має в цій мережі певну кількість друзів та підписників, є відомою особою у громадсько-політичних та підприємницьких колах як області так і України.

Також, суд вважає, що стягнення моральної шкоди за поширення відповідачкою про позивачку недостовірної інформації, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію, є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивачки на повагу до її честі, гідності та ділової репутації, що має місце у даному спорі, та який передбачено статтями 23,276,280,1167 ЦК України, й він узгоджується із подібними правовими позиціями, викладеними Верховним Судом у постанові Касаційного цивільного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 728/1144/19.

Із огляду на вищенаведене, разом із констатацією самого факту поширення недостовірної інформації про позивачку й порушення її права на повагу до її честі, гідності та ділової репутації, приймаючи до уваги засади розумності, справедливості й співмірності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 10 000 грн., що буде для позивачки достатньою і справедливою сатисфакцією, ефективним та дієвим способом захисту порушеного особистого немайнового права цієї сторони.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справ . До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем по справі понесені судові витрати на оплату судового збору в розмірі 7397, 20 грн. (а.с.11-12, 48), витрати пов`язані з розглядом справи в сумі 6660 грн. (а.с.47,50), витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30000 грн., на підтвердження чого надано ордер про надання правничої допомоги від 25 грудня 2023 року, квитанцію про оплату виконаних адвокатських робіт від 25 грудня 2023 року в сумі 30000 грн.; договір про надання правничої допомоги від 22 червня 2023 року та акт приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої допомоги (визначеному фіксованому розмірі) (а.с.56,57, 123-124).

Відповідачкою в цій частині жодних заперечень до суду не надійшло, хоча в позові при зверненні до суду позивачкою про це було зазначено.

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд у ці правовідносини не втручається.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції щодо наявності підстав для стягнення витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат відсутні.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відтак, врахувавши сукупність обставин цієї конкретної справи, а саме: категорію справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, види наданих адвокатом послуг, затрачений час на надання таких послуг, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, відсутність клопотання відповідачки про зменшення витрат, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, є пропорційними обсягу виконаної роботи, достатніми, співмірними і справедливими у даному випадку.

З урахуванням пропорційності задоволених вимог, з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути 20700 грн. витрат на правничу допомогу (69 % від 30000 грн.).

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені на 69 %, тому з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути 5104 грн. витрат за сплачений судовий збір, а також 4595 грн. витрат пов`язаних із розглядом справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13,76, 81, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недостовірною інформацію та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 о 15 год. 20 хв. на своїй персональній сторінці в мережі «Facebook» в публікації (допису) наступного змісту: « ОСОБА_1 https//www.facebook.com/Irina.Kupreychyk директор ТОВ «Нива - Агротех» сьогодні спалила в центрі міста мені машину». «Це вона мені дуже вдячна за мою працю, а взагалі це в її репертуарі. Ось такі у нас депутати та «поважні люди». «Спочатку намагалася спалити декілька днів тому в дворі, кидали прямо біля кімнати де спить дитина…» (https://m.facebook.com/storv.php?story_fbid=pfbid08Ka8BZMHzLfEpiT679bqQ7TkkХ41FHCGUU46c8T4GoExeoDhBL3hiadm6KnKaSUvl&id=923451).

Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену нею недостовірну інформацію, опубліковану в мережі Інтернет на її персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook» у дописі під назвою « ОСОБА_1 https//www.facebook.com/ ІНФОРМАЦІЯ_6 директор ТОВ «Нива - Агротех» сьогодні спалила в центрі міста мені машину» від 21 червня 2023 року о 15 годині 20 хвилин шляхом опублікування у мережі Інтернет на персональній сторінці ОСОБА_2 у соціальній мережі Фейсбук» публікації (допису) під назвою «Спростування недостовірної інформації, поширеної мною про ОСОБА_1 https//www.facebook.com/ ІНФОРМАЦІЯ_6 директора ТОВ «Нива - Агротех» шляхом розміщення резолютивної частини даного судового рішення в соціальній мережі «Фейсбук» на сторінці користувача ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необгрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 30 399 грн.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення складено 15 лютого 2024 року.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду Т. О. Ярошенко