Єдиний унікальний номер судової справи 490/3555/22
Номер провадження 22-ц/812/325/24
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

11 березня 2024 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Голощаповою А.О.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» рішення, яке ухвалено Центральним районним судом міста Миколаєва 06 листопада 2023 року, під головуванням судді Чулупа О.С., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за трьома кредитними договорами в загальному розмірі 80 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі ТОВ «ФК «Інвеструм») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №00686-02/2011, за умовами якого товариство надало позичальнику фінансовий кредит у розмірі 12 000 грн.

Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора надісланого на його мобільний телефон.

11 серпня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №11082021, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною вказаного договору.

Відповідно до Реєстру боржників №2 від 11 серпня 2021 року до договору факторингу №11082021 від 11 серпня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у загальному розмірі 48 000 грн., з яких: 12 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 36 000 грн. заборгованість за відсотками.

Крім того, 02 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (далі ТОВ «КУ «Європейська кредитна група») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №/626835, за умовами якого товариство надало позичальнику фінансовий кредит у розмірі 4 000 грн.

Кредитний договір підписано за допомогою електронного підпису позичальника, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора надісланого на його мобільний телефон.

09 грудня 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №09122021, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною вказаного договору.

Відповідно до Реєстру боржників від 09 грудня 2021 року до договору факторингу №09122021 від 09 грудня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у загальному розмірі 16 000 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 12 000 грн. заборгованість за відсотками.

Також, 13 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» (далі ТОВ «ГОУФІНГОУ») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №/377317, за умовами якого товариство надало позичальнику фінансовий кредит у розмірі 4 000 грн.

Кредитний договір підписано за допомогою електронного підпису позичальника, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора надісланого на його мобільний телефон.

08 грудня 2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №08122021, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною вказаного договору.

Відповідно до Реєстру боржників від 08 грудня 2021 року до договору факторингу №08122021 від 08 грудня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у загальному розмірі 16 000 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 12 000 грн. заборгованість за відсотками.

Посилаючись на викладені обставини, а також на невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договорами, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило позов задовольнити, стягнути на свою користь з позичальника ОСОБА_1 заборгованість за трьома кредитними договорами в загальному розмірі 80 000 грн., а також понесені судові витрати у справі.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 08 вересня 2022 року позовну заяву ТОВ «ФК «ЄАПБ» залишено без руху з тих підстав, що до позовної заяви не були додані документи на підтвердження перерахування первісними кредиторами та отримання позичальником грошових коштів за кредитними договорами (а.с.59).

30 листопада 2022 року позивачем в системі «Електронний суд» сформовану заяву на виконання вимог ухвали суду від 08 вересня 2022 року з посиланням на те, що умовами кредитних договорів не передбачено відкриття банківського рахунку та видачу кредитної картки, а кредити надавалися позичальнику в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної в особистому кабінеті позичальника (а.с.68-74).

В подальшому, ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 24 квітня 2023 року було витребувано у ТОВ «ФК «ЄАПБ» документи на підтвердження отримання позичальником кредитних коштів за кредитними договорами (платіжне доручення, меморіальний ордер, виписка з особового рахунку (а.с.87).

06 жовтня 2023 року позивачем в системі «Електронний суд» сформовано заяву про виконання вимог ухвали суду від 24 квітня 2023 року з посиланням на інформаційні довідки про перерахунок коштів позичальнику за договорами (а.с.94-98).

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 06 листопада 2023 року в задоволені позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» відмовлено.

Рішення районного суду обґрунтовано тим, що при зверненні до суду позивач не надав доказів на підтвердження перерахування первісними кредиторами на рахунок відповідача кредитних коштів у вказаних в договорах розмірах.

Зі змісту договорів про надання фінансового кредиту неможливо встановити на який саме рахунок позичальника та яким чином був перерахований фінансовий кредит. При зверненні до суду позивачем не надано виписок з рахунку первісного кредитора або інших платіжних документів, які б підтверджували перерахування коштів позичальнику та користування останнім ними.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «ЄАПБ» посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення районного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у відповідності до умов кредитних договорів їх підписання здійснювалося електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладенні кожного кредитного договору. Також, зазначено, що посилання суду на відсутність доказів отримання позичальником кредитних коштів від первісних кредиторів є помилковими та безпідставними, оскільки факти їх надання підтверджуються наявними у матеріалах справи документами.

Натомість суд першої інстанції не врахував, що позивачем надано всі належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог. Просить врахувати, що разом з поданою позовною заявою позивачем було надано витяги з реєстрів боржників до договорів факторингу, що відображають інформацію про відступлення права вимоги щодо конкретного боржника та номеру відповідного договору.

Також позивач додає, що вищезазначені кредитні договори, що укладені з позичальником ОСОБА_1 в судовому порядку не були розірвані та не визнані недійсними, тобто в силу положень ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає в повному обсязі, з огляду на наступне.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них (ч.ч. 4,5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи убачається, що 02 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №00686-02/2021, відповідно до умов якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 12 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.1.1 договору).

Відповідно до п.п.1.2, 1.3 вказаного договору кредит надається строком на 30 днів, до 03 березня 2021 року, за користування яким клієнт сплачує товариству 547.5 % річних від суми кредиту в розрахунку 1.50 % на добу.

Відповідно до п.1.5 договору, датою його укладення вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта.

Згідно з п.7 «Реквізити та підписи Сторін» договору, договір позичальником підписано електронним підписом (а.с.9-10).

В подальшому, 11 серпня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №11082021, згідно якого останнє набуло право грошової вимоги до боржників, вказаними в Реєстрі боржників (а.с.13-14).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників №2 від 11 серпня 2021 року до договору факторингу №11082021 від 11 серпня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у загальному розмірі 48 000 грн., з яких: 12 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 36 000 грн. заборгованість за відсотками (а.с.16).

Окрім того, 02 лютого 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту за №/626835, відповідно до умов якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» надала позичальнику фінансовий кредит в розмірі 4 000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.1.1 договору).

Відповідно до п.п.1.2, 1.3 договору кредит надається строком на 30 днів, до 03 березня 2021 року, за користування яким клієнт сплачує 912.5% річних від суми кредиту в розрахунку 2.5% на добу.

Згідно з п.7 «Реквізити та підписи Сторін» договору, договір позичальником підписано електронним підписом (а.с.24-25).

В подальшому, 09 грудня 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №09122021, згідно умов якого останнє набуло право грошової вимоги до боржників, вказаними в Реєстрі боржників (а.с.27-29).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 09 грудня 2021 року до договору факторингу №09122021 від 09 грудня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у загальному розмірі 16 000 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 12 000 грн. заборгованість за відсотками (а.с.31).

Також, 13 лютого 2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №/377317, відповідно до умов якого товариство надало клієнту фінансовий кредит в розмірі 4 000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.1.1 договору).

Відповідно до п.п.1.2, 1.3 договору кредит надається строком на 30 днів, до 14 березня 2021 року, за користування яким клієнт сплачує 912.5% річних від суми кредиту в розрахунку 2.5% на добу.

Згідно з п.7 «Реквізити та підписи Сторін» договору, договір позичальником підписано електронним підписом (а.с.38-39).

В подальшому, 08 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №08122021, згідно умов якого останнє набуло право грошової вимоги до боржників, вказаними в Реєстрі боржників (а.с.42-43).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 08 грудня 2021 року до договору факторингу №08122021 від 08 грудня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у загальному розмірі 16 000 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 12 000 грн. заборгованість за відсотками (а.с.45).

Також, на виконання умов вище вказаних договорів на адресу ОСОБА_1 від імені ТОВ «ФК «ЄАПБ» були направлені повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості фактору (а.с.17,32,46).

Отже, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає доведеним, що вищевказані кредитні договори були підписані позичальником ОСОБА_1 за допомогою одноразових паролів-ідентифікаторів, які були надіслані первісними кредиторами на номер телефону, зазначений ОСОБА_1 , на підтвердження чого у ідентифікаційній частині кредитних договорів містяться коди ідентифікатори відповідача, що і є його безпосереднім підписом.

Разом з тим, при вирішенні справи по суті, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є, саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі й первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Так, на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за договором про надання фінансового кредиту за №00686-02/2011 від 02 лютого 2021 року, за договором про надання фінансового кредиту №/626835 від 02 лютого 2021 року та за договором про надання фінансового кредиту №/377317 від 13 лютого 2021 року позивачем було надано копії кредитних договорів, договорів факторингу, витяги з реєстру боржників, а також розрахунки заборгованості за укладеними кредитними договорами.

Разом з тим, на думку колегії суддів, вищеперераховані документи не підтверджують факт отримання ОСОБА_1 коштів на підставі укладених договорів та наявність у останнього заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначає позивач.

Колегія суддів зазначає, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

У відповідності до вимог ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами 1-3 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Додані до позовної заяви роздруковані розрахунки заборгованості за кредитними договорами, які складені представником позивача, як на підставу задоволення позовних вимог, є безпідставними, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.

Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі за №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження №61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Не є первинними документами й інформаційні довідки ТОВ «Платежі Онлайн», оскільки з них не можливо встановити факт перерахування саме відповідачу кредитних коштів з метою доведення виконання умов договорів про надання кредитів, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами.

Також, колегія суддів зауважує, що кожна із наданих позивачем копій договорів факторингу є неповною, оскільки не містить всіх розділів даних договорів.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог свідчить про їх недоведеність та необґрунтованість, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях та є підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог.

Викладення в апеляційній скарзі доводів про чинність кредитних договорів, умови яких не були оскаржені позичальником, враховуються колегією суддів, але висновків суду першої інстанції про недоведеність та необґрунтованість позову не спростовують.

Таким чином, з доказів, наявних в матеріалах даної цивільної справи, повно і всебічно досліджених судом першої інстанції, зроблено обґрунтований висновок, з яким погоджується і колегія суддів, про недоведеність належними та допустимими доказами обставин набуття позивачем права вимоги до позичальника, наявність кредитної заборгованості, її розмір.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини вказаної справи, та їм дана належна оцінка, а зводяться лише до переоцінки доказів, а тому відхиляються колегією суддів.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЄАПБ» залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 06 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 12 березня 2024 року