Справа № 473/6139/23
РІШЕННЯ

іменем України

"26" лютого 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Матвійця Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Вознесенської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку.

Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 листопада 2023 року вищевказана позовна заява була залишена без руху, як така, що не відповідала вимогам ст.ст. 175, 177ЦПК України, а позивачу надано строк для усунення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків.

16 листопада 2023 року від представниці позивача ОСОБА_3 надійшла заява про усунення недоліків разом з уточненим позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, в якому зазначено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з розстрочкою платежу від 01 грудня 2003 року, реєстр. №2065, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_4 (після зміни прізвища - ОСОБА_5 ) житловий будинок АДРЕСА_1 .

Водночас придбаний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,1000 га, призначеній для його обслуговування.

Право власності щодо ділянки зареєстроване за попередньою власницею будинку - ОСОБА_6 (яка померла), однак в подальшому, у зв`язку з придбанням ОСОБА_2 будинку, фактично перейшло до неї.

Зважаючи на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані та яка необхідна для обслуговування цього майна, а також належить відчужувачу майна, а тому ОСОБА_1 просив визнати його власником земельної ділянки площею 0,1000 га., розташованої по АДРЕСА_1 , призначеної для обслуговування житлового будинку.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представниця ОСОБА_3 не з`явилися, проте остання надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача - Вознесенської міської ради в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, судом належним чином про час та місце розгляду справи повідомлена, причину неявки суду не повідомила.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі учасників справи, оскільки матеріали містять інформацію та докази, необхідні для вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, а також матеріали інвентарної справи на житловий будинок АДРЕСА_1 , суд прийшов до наступного.

Суд встановив, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з розстрочкою платежу від 01 грудня 2003 року, реєстр. №2065, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_4 (після зміни прізвища - ОСОБА_5 ) житловий будинок АДРЕСА_1 .

Водночас придбаний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,1000 га, призначеній для його обслуговування.

Право власності щодо ділянки зареєстроване за попередньою власницею будинку - ОСОБА_6 , однак в подальшому, у зв`язку з придбанням ОСОБА_2 будинку, на підставі положень ст. 30 ЗК України 1990 року фактично перейшло до неї.

На час укладення ОСОБА_1 договору купівлі-продажу житлового будинку Цивільний кодекс України 1963 року та Земельний кодекс України (чинні на час укладення правочину) передбачали можливість переходу від відчужувача до набувача житлового будинку права власності на земельну ділянку, на якій він розташований та яка належить відчужувачу, лише на підставі цивільно-правових угод.

Проте у договору купівлі-продажу житлового будинку з розстрочкою платежу від 01 грудня 2003 року, реєстр. №2065, сторони цього правочину обумовили провести повний розрахунок за придбаний будинок до 01 травня 2005 року, а також погодили, що право власності щодо придбаного майна у набувача виникає з моменту проведення повного розрахунку, що посвідчується окремою нотаріально посвідченою заявою відчужувача.

З матеріалів справи вбачається, що 22 квітня 2025 року ОСОБА_2 отримала повний розрахунок за будинок, що посвідчено окремою нотаріальною заявою від 05 травня 2005 року, реєстр. №№471, 472 (а.с. 20).

У зв`язку з повним розрахунком 29 червня 2005 року право власності на будинок зареєстровано за ОСОБА_1 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень чинного Цивільного кодексу України він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

За встановленого, оскільки право власності у набувача житлового будинку виникло після повного розрахунку, тобто після 01 січня 2004 року, а тому до правовідносин застосовуються положення чинного Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України (в редакції на час набуття позивачем права власності на будинок) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Разом з тим, згідно п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (далі - постанова Пленуму) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК ( 435-15 ), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

При вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з`ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження (п. 18-1 постанови Пленуму).

Суд встановив, що на час виникнення спірних відносин законом було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами від відчужувача до набувача автоматично переходило і право власності щодо земельної ділянки, наданою відчужувачу для будівництва та обслуговування цього майна, без укладення окремого договору відносно ділянки. Можливість укладення між відчужувачем і набувачем окремого договору щодо права набувача на земельну ділянку на час розгляду справи втрачена. Реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням свідчить саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, який існував до його відчуження.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, а його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання його власником спірного майна.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,1000 гектарів, розташовану по АДРЕСА_1 , призначену для обслуговування житлового будинку (що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 02 березня 1994 року (виданого на підставі рішення виконкому Вознесенської міської Ради народних депутатів від 13 лютого 1994 року, №38)).

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: Вуїв О.В.