КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №757/5762/23 Головуючий у І інстанції - Батрин О.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/5521/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Журби С.О.,Писаної Т.О.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року та на додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2023 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

установив:

У лютому 2023 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивувало тим, що 02 жовтня 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем укладено кредитний договір №200116490, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 35000 грн., зі встановленим строком користування з 02 жовтня 2014 року по 20 травня 2017 року та зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору №7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року, відповідно до якого позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитними договорами.

Банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а відповідач, в свою чергу, порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк.

Станом на 09 лютого 2023 року заборгованість відповідача перед позивачем за договором становить 152505,42 грн. з яких: 50449,75 грн. - заборгованість за кредитом та 102055,67 грн. заборгованість за відсотками.

Просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 152505,42 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 рокупозов залишено без задоволення.

До суду першої інстанції надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 від 16 травня 2023 року про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу з копіями документів, в якій просив стягнути з ТОВ «Діджи Фінанс» витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, понесені ОСОБА_1 під час розгляду зазначеної вище справи, у розмірі 15300 грн.

Додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 липня 2023 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 15300 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Діджи Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення ухвалено судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги на основне рішення зазначило, 02 жовтня 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено угоду №200116490щодо кредитування.

Факт досягнення згоди між сторонами стосовно всіх умов кредитного договору, з якими відповідач попередньо ознайомлений, підтверджується підписанням кредитного договору, та додатків, отже сторони дійшли згоди стосовно всіх його умов.

Апелянт зауважує, що відповідно Постанови ВС України від 12.07.2012 №6-63цс12 у спорі щодо дійсності кредитного договору, кредитний договір на відміну від договору позики, є укладеним не з моменту передачі грошей, а з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов такого договору. Передача грошей відбувається на стадії виконання кредитного договору. Господарські операції на підставі договору №200116490від 02 жовтня 2014 року проводились ПАТ «Банк Михайлівський», відповідно до вимог НБУ та умов договору.

Зазначає, що 23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління НБУ України №14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду. Фонд має право передати право грошової вимоги до позичальника (боржника) за кредитним договором іншому банку на підставі договору про відступлення права вимоги. Вимогами чинного законодавства України та умови договору факторингу не передбачена передача програмного забезпечення, що здійснює нарахування заборгованості по сплаті тіла кредиту, нарахуванню відсотків та пені, а також його детального розрахунку з формулою її формування. Тому позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором №200116490 від 02 жовтня 2014 року заявлені у розмірі розрахованого банком.

Крім того, відповідно до частини ІІІ довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Преміальна кредитна картка МС WorldElite_Vip» ОСОБА_1 ознайомлена з довідкою від 02 жовтня 2014 року, сума наданого кредиту - до 250000 гривень - розмір кредитного ліміту, який встановлюється при видачі кредитної картки, а процентна ставка за кредитом (річних) у грн. - 42%, що нараховується на залишок заборгованості по кредиту.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 своїм підписом під заявою погодилась та підтвердила, що розмір наданих їй кредитних коштів позивачем не може перевищувати зазначений в ОП Заяви «бажаний кредитний ліміт» та ліміт по картці, визначений банком самостійно.

Апелянт стверджує, що відповідно до витягу з Додатку 1 до Договору про відступлення прав вимоги №7 БМ від 20 липня 2020 року, сума, заборгованості в загальному розмірі складає 152505,42 грн., яка має такі складові як: заборгованість за тілом кредиту 50449,75 грн. та заборгованість за відсотками 102055,67 грн.

Просило суд, рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги на додаткове рішення вказує, що не зрозуміло звідки взялася сума витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 в розмірі 15300 грн., крім того, акт від 11 травня 2023 року №Р-01-1105/23 здачі-приймання робіт (надання послуг) не відповідає дійсності.

Просило скасувати додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 липня 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

На апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» на основне рішення від ОСОБА_1 надійшов відзив, обґрунтований тим, що відповідач не надав доказів отримання документів, які підтверджують права вимоги до боржників.

Зазначає, що відкриття карткового рахунку зі встановленим кредитним лімітом не вказує на те, що їй було надано конкретну суму кредитних коштів.

Особливість такого кредитування полягає в наданні банком коштів на відкритий рахунок клієнта, останній в свою чергу має право користуватися коштами або не користуватися.

Жодний документ, який надав апелянт суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції не вказує на суму коштів кредитного ліміту якими скористалась відповідачка.

Витяг з Додатку №1 до договору №7БМ про відступлення прав вимоги не може слугувати доказом заборгованості за кредитним договором.

Апелянт не надав суду виписку з кредитного рахунку відповідачки, тим самим не підтвердив отримання кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту, не довів що остання користувалася кредитними коштами та порушила свої зобов`язання щодо їх повернення.

Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Просила суд, рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» на додаткове рішення суду першої інстанції у встановлений апеляційним судом строк від ОСОБА_1 не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що 02 жовтня 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №200116490, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти в розмірі 35000 грн., зі встановленим строком користування з 02 жовтня 2014 року по 20 травня 2017 року, а відповідач зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги № 7_БМ, згідно з п. 1 якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги.

Згідно з додатком №1 до Договору №7БМ від 20 липня 2020 року відповідачка за кредитним договором №200116490зі строком дії до 20 травня 2017 року має суму видачі кредиту 35000 грн., загальний залишок заборгованості 152505,42 грн., з яких заборгованість за кредитом - 50449,75 грн., заборгованість за відсотками - 102055,67 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, адже позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 дійсно отримала у ПАТ «Банк Михайлівський» кредит у розмірі 35000 грн., не доведено розмір та порядок нарахування відсотків, а також наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором №200116490від 02 жовтня 2014 року у розмірі 152505,42грн.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За статтями 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч.1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У п. 3 ч. 2 ст.129 Конституції України, закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд першої інстанції, оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України, подані учасниками справи докази, а саме копії: заяви (оферти) №200116490 від 02 жовтня 2014 року, анкети №747632 від 02 жовтня 2014 року, довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупність споживчого кредиту в рамках карткового продукту від 02 жовтня 2014 року, договору страхування, договору №7_БМ про відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс», прийшов до вірного висновку про недоведеність позовних вимог, адже доказів того, що відповідачем були отримані кредитні кошти, їх розмір та дата отримання; розмір відсотків та порядок і період їх нарахування позивачем надано не було.

А тому, не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відсутність доказів отримання відповідачем кредитних коштів, їх розмір, графіку погашення заборгованості, посилаючись на те, що між ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_1 був укладений договір про кредитування шляхом отримання кредиту із ліміту видачі через кредитну картку, адже у договорі про кредитування, що укладений між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 не зазначено розмір та час наданих відповідачу кредитних коштів.

Так, з долученої до позовної заяви позивачем заяви (оферти) №200116490, яка підписана представником ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 02 жовтня 2014 року неможливо зробити висновок про розмір та дату надання кредиту відповідачу, дату сплати заборгованості за кредитом чи відсутності сплати за кредитом, неможливо встановити розмір процентів та порядок їх нарахування.

З Довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Преміальна кредитна картка MCWorldElite_Vip» - сума можливого кредиту вказана до 250000 грн, строк кредиту 12 місяців, орієнтовна сукупна вартість кредиту 73925,32 грн.

Проте, з досліджених розписок про отримання платіжної картки та/або ПІН-коду не можливо встановити, яка сума кредитних коштів була на рахунку за цією карткою.

Колегія суддів зауважує, що належними доказами, які підтверджують наявність кредитної заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Таким чином, належними доказами щодо заборгованості по кредиту за кредитним договором можуть бути виписки за картковими рахунками (по кредитному договору), проте суду першої інстанції не було надано розрахунку заборгованості або первинних документів чи виписки по рахунку відповідачки.

Наадресу апеляційного суду 27 жовтня 2023 року надійшла заява з додатками, а саме з відповіддю ФГВФО та виписками по рахунку за кредитним договором №200116490 від 02 жовтня 2014 рокуза період з дати запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» (23 травня 2016 року) по 27 липня 2020 року сформованими за даними з Єдиної операційно-інформаційної системи Фонду).

Згідно зі ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Статтею 367 ЦПК України, визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що надана ТОВ «Діджи Фінанс» апеляційному суду виписка по рахунку за кредитним договором №200116490 від 02 жовтня 2014 рокуне була подана до суду першої інстанції.

Представник позивача не надав суду апеляційної інстанції доказів неможливості її подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому вищевказана виписка не приймається апеляційним судом відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що додаток №1 до Договору №7БМ від 20 липня 2020 року про відступлення прав вимоги без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримала відповідачка в межах встановленого кредитного ліміту, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена нею, а яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування. Тобто, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, проте вона не була надана до суду першої інстанції, а до Київського апеляційного суду була подана з простроченням та без доказів неможливості її подання до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Щодо оскарження ТОВ «Діджи Фінанс» додаткового рішення суду першої інстанції, то апеляційний суд зазначає наступне.

Встановлено, що 16 травня 2023 року до суду першої інстанції надійшло клопотання представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження витрат на оплату послуг адвоката, суду надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 20 квітня 2023 року та ордеру представляв адвокат Жадан К.М.

Згідно з п. 4.2 договору про надання правової (правничої) допомоги від 20 квітня2023 року обчислення гонорару за цим договором здійснюється за фіксованим розміром.

Відповідно до п. 4.2.1 договору за надання правової допомоги (підготовка, складання відповідних документів, здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту) протягом розгляду справи у суді першої інстанції гонорар (винагорода) складає 15300 грн.

У акті № Р-01-1105/23 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 11 травня 2023 року адвокатом зазначено об`єм послуг з надання правової допомоги згідно з п.4.2.1 договору про надання правової (правничої) допомоги від 20 квітня 2023 року, а саме за надання консультації, ознайомлення з матеріалами справи, підготовку, подачу відзиву на позовну заяву, представництво в суді по справі 757/5762/23-ц та його вартістю.

Крім того, згідно з матеріалами справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу представником відповідача надано рахунок-фактуру № Р-01-1105/23 від 11 травня 2023 року та квитанцію №101 від 15 травня 2023 року про оплату за рахунком-фактурою № Р-01-1105/23 від 11 травня 2023 року на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 20 квітня 2023 року у розмірі 15300 грн.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, що пов`язані з розглядом справи, належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Крім того, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений в договорі у вигляді фіксованої суми не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, що узгоджується з правовою позицією, викладеній у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19.

З урахуванням викладеного, проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку під час ухвалення додаткового рішення про задоволення заяви представника відповідача та відшкодуванню судових витрат, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду та додаткове рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не можуть бути скасовані з підстав, викладених у апеляційних скаргах.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року та додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2023 року залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана