Справа № 527/2499/23
провадження 2/527/70/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Левицької Т.В.,

з участю секретаря судових засідань - Папенко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Глобине цивільну справу № 527/2499/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

03 жовтня 2023 року представник позивача звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У позовній заяві представник зазначив, що 25.01.2023 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем було укладено кредитний договір №1145-8471, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 грн, строком кредитування 300 днів, заявлений строк 18 днів, знижена ставка 2,50 % в день, стандартна ставка 3,00 % в день.

Відповідач не виконував умов кредитного договору належним чином, внаслідок чого станом на 08.08.2023 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 41120,00 грн, з яких 8000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 33120,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №1145-8471 від 25.01.2023 в розмірі 41120,00 грн, а також понесені судові витрати.

22 листопада 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Укр кредит фінанс», посилаючись на те, що відповідач не заперечує стосовно того, що йому було надано кредитні кошти в повному обсязі, проте не погоджується з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості, оскільки сторонами договору розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання встановлено за кожен день прострочки у розмірі 2-3 %, що в результаті становить 33120,00 грн, є несправедливими у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та суперечить встановленим обмеженням п. 2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» та порушує принцип розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставки Національного банку України та становить більше ніж п`ятнадцять відсотків простроченого платежу.

З урахуванням наведеного, загальна сума кредиту мала становити 8000,00 грн (сума кредиту) + 1200,00 грн (сума відсотків, яка не перевищує 15% від суми простроченого платежу) = 9200,00 грн. Враховуючи те, що відповідачем сплачено на рахунок позивача грошові кошти на загальну суму 10080,00 грн, то загальна сума до стягнення має бути відсутньою.

У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив, що просить розгляд справи проводити у його відсутність.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник відповідача направив до суду заяву, в якій просив суд проводити судовий розгляд у їх відсутність.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

25.01.2023 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №1145-8471, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 грн, строком кредитування 300 днів, заявлений строк 18 днів, знижена ставка 2,50 % в день, стандартна ставка 3,00 % в день, який підписано електронним цифровим підписом (а.с.9-11).

Згідно довідки про перерахування суми кредиту за кредитним договором №1145-8471 від 25.01.2023 року, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» перераховано на рахунок відповідача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 8000,00 грн (а.с.20).

Статтею 627 Цивільного кодексу Українипередбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як зазначено в ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як зазначено в ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитор свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти.

Факт отримання кредитних коштів в розмірі 8000,00 грн не заперечується відповідачем, про що зазначено у відзиві на позовну заяву.

Як вбачається з Довідки про укладений кредитний договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 08.08.2023 року, заборгованість ОСОБА_1 складає 41120,00 грн, з яких 8000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 33120,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами (далі Довідка-розрахунок) (а.с.17-18).

Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача простроченої заборгованості за кредитом в сумі 8000,00 грн, суд зазначає наступне.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказав, що відповідачем сплачено на рахунок позивача грошові кошти на загальну суму 10080,00 грн, отже у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем.

Як встановлено судом з Довідки-розрахунку, 11.02.2023 року відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти в сумі 2880,00 грн, проте, станом на 10.02.2023 року залишок нарахованих, не погашених відсотків становив 2720,00 грн, отже з урахуванням нарахованих відсотків за 11.02.2023 року в сумі 160,00 грн, сума в розмірі 2880,00 грн була направлена на погашення відсотків по кредиту за договором. 01.03.2023 року відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти в сумі 3600,00 грн, проте, станом на 28.02.2023 року залишок нарахованих, не погашених відсотків становив 3400,00 грн, отже з урахуванням нарахованих відсотків за 01.03.2023 року в сумі 200,00 грн, сума в розмірі 3400,00 грн була направлена на погашення відсотків по кредиту за договором. 19.03.2023 року відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти в сумі 3600,00 грн, проте, станом на 18.03.2023 року залишок нарахованих, не погашених відсотків становив 3400,00 грн, отже з урахуванням нарахованих відсотків за 19.03.2023 року в сумі 200,00 грн, сума в розмірі 3400,00 грн була направлена на погашення відсотків по кредиту за договором.

За таких обставин, судом встановлено, що грошові кошти в загальному розмірі 10080,00 грн відповідачем було сплачено на користь позивача в рахунок сплати заборгованості за відсотками, тому твердження представника відповідача про відсутність у відповідача заборгованості не відповідають встановленим судом обставинам.

Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши від позивача кредитні кошти в сумі 8000,00 грн у добровільному порядку та у встановлені договором строки їх не повернув, суд дійшов висновку, що прострочена заборгованість за кредитом в сумі 8000,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі, тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Вирішуючи позовну вимогу щодо стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 33120,00 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що розмір відсотків визначений у договорі суперечить встановленим обмеженням п. 2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування».

Надаючи оцінку вказаному твердженню, суд зауважує на тому, що норми ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» регулюють розмір пені за невиконане зобов`язання, тому не можуть бути застосовні під час визначення розміру відсотків за користування кредитом.

Разом з тим, пунктом 6 статті 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

За правилами ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За змістом положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, частина 4 статті 18 Закону не містить застереження щодо незастосування зазначених положень пункту 5 частини 3 цієї статті до умови договорів про надання споживчого кредиту.

Частинами 5 та 7 статті 18 Закону передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм, дає підстави для висновку про те, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим.

Так, судом встановлено, що заборгованість відповідача за кредитом становить 8000,00 грн. При цьому, заборгованість за відсотками позивач просить стягнути у розмірі 33120,00 грн, яка у 4,14 разів перевищує розмір основної суми боргу, що становить більше як 400 %.

Суд вважає, що нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитом в сумі 33120,00 грн не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права як споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3 п. 6, ст. 509 ч.3 та ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання.

З огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013).

У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

При цьому, суд вважає релевантним посилання на вказане рішення Конституційного суду при вирішенні питання про розмір відсотків за порушення відповідачем грошового зобов`язання.

Враховуючи наведене, при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, суд, встановивши неспіврозмірність нарахованих відсотків невиконаному зобов`язанню відповідача та враховуючи інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, вважає за необхідне зменшити розмір відсотків до розміру 4000,00 грн, що складає 50% від суми заборгованості по кредиту. На переконання суду, саме такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків в сумі 33120,00 грн пілягає частковому задоволенню в розмірі 4000,00 грн.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2147,20 грн та заявлено позовні вимоги про стягнення 41120,00 грн.

Судом задоволено позовні вимоги на суму 12000,00 грн, що становить 29,18 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 626,55 грн, що складає 29,18 % від 2147,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13, 76-81,141, 223, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (місцезнаходження: 01133, м. Київ, б-р. Лесі Українки, 26, офіс 407, ) станом на 08.08.2023 року за кредитним договором №1145-8471 від 25.01.2023:

-8000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом,

-4000,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами,

а всього 12000,00 грн (дванадцять тисяч гривень 00 коп).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» судовий збір у сумі 626,55 грн. (шістсот двадцять шість гривень 55 копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (місцезнаходження: 01133, м. Київ, б-р. Лесі Українки, 26, офіс 407, ).

Відповідач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ).

Суддя Т. В. Левицька