Справа № 442/4602/17 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/811/2783/22 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Матяш С.І.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_1 -

ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дрогобицької міської ради Львівської області, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання права власності на частку в спадковому майні та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Дрогобицької міської ради Львівської області про визнання права власності на обов`язкову частку у спадщині,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Дрогобицької міської ради Львівської області, третя особа - ОСОБА_3 , в якому просив визнати за ним право власності на 27/80 ідеальних частин будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з 9/20 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що належали померлому на підставі договору дарування від 31.05.1994 року за р.№1-673.

За життя, ОСОБА_4 склав заповіт, згідно якого, усе майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не було і з чого б не складалося, заповів ОСОБА_2 (позивачу).

Спадкоємцем обов`язкової частки в спадщині є непрацездатна дочка спадкодавця - ОСОБА_3 , 1986 року народження, особа з інвалідністю 1 групи загального захворювання, яка має право на обов`язкову частку у спадщині - 9/80 частин будинку, оскільки спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала кожному із спадкоємців ОСОБА_4 . у разі спадкування за законом, а їх є двоє: ОСОБА_3 , 1986 року народження, та ОСОБА_5 , 1984 року народження, відтак, його (позивача) частка в спадковому майні становить 27/80 (9/20 - 9/80).

З метою успадкування належних йому 27/80 частин вказаного будинку, він звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом в нотаріальну контору, проте, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії постановою приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В. від 19 травня 2017 року, оскільки у нього відсутній оригінал правовстановлюючого документа на даний будинок, а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості про право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , тому він змушений був звернутись до суду для оформлення права на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_4 .

В свою чергу, ОСОБА_3 також звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 9/80 ідеальних частин будинку АДРЕСА_1 , як обов`язкову частку в спадщині після смерті її батька - ОСОБА_4 , оскільки вона є особою з інвалідністю І групи довічно, тобто є непрацездатною і, згідно із законом, має право на обов`язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту.

Для оформлення своїх спадкових прав вона також зверталася до нотаріуса, але отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року позови задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності з наступною державною реєстрацією на 27/80 ідеальних частин будинку АДРЕСА_1 по спадкуванню за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності з наступною державною реєстрацією на 9/80 ідеальних частин будинку АДРЕСА_1 по спадкуванню, як обов`язкової частки після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , особа, яка не брала участі у розгляді справи, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апелянт стверджує, що 01 листопада 2022 року ознайомилася з рішенням суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень і довідалася, що не була залучена судом першої інстанції до участі у справі, однак, вона є співвласником будинку АДРЕСА_1 , їй належить 11/20 ідеальних частин цього будинку на підставі договору дарування від 31.05.1994 року за р.№1-673, а тому оскаржуваним рішенням вирішено питання щодо її прав на вказане нерухоме майно.

Апелянт вважає, що відсутні правові підстави для визнання права власності на вказане нерухоме майно у судовому порядку.

В судове засідання апеляційного суду, після оголошення перерви, інші учасники справи повторно не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7, 8).

Позивачка ОСОБА_3 є дочкою спадкодавця та особою, яка має інвалідність І групи (а.с.40, 41).

Предметом спору є житловий будинок по АДРЕСА_2 .

Згідно довідки Комунального підприємства Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №789 від 24.05.2017 року (а.с.12), відомості про реєстрацію права власності на спірний житловий будинок, станом на 31.12.2012 року, в МБТІ відсутні.

22.11.2016 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Спариняк Л.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 (а.с.31, 32), однак, постановою приватного нотаріуса від 19.05.2017 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з не наданням ним правовстановлюючих документів на житловий будинок (а.с.7, 10).

04.11.2016 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Спариняк Л.В. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_4 , однак, постановою приватного нотаріуса від 19.05.2017 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з не наданням нею правовстановлюючих документів на житловий будинок (а.с.24, 42).

Задовольняючи позовні вимоги позивачів та визнаючи за ними право власності на ідеальні частки будинку в порядку спадкування за заповітом та за законом (право на обов`язкову частку) після смерті ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив із того, що 9/20 ідеальних частин будинку належали спадкодавцю на праві власності на підставі договору дарування від 31.05.1994 року за р.№1-673.

При цьому, суд урахував договір дарування будинку від 31.05.1994 року (а.с.9), укладений між ОСОБА_6 (дарувальником) та ОСОБА_4 і ОСОБА_1 (обдаровуваними), згідно з яким, ОСОБА_4 переходить 9/20 частин будинку з конкретно визначеними приміщеннями, а ОСОБА_1 - 11/20 частин будинку з конкретно визначеними приміщеннями.

Будинок був прийнятий в експлуатацію 15.08.1985 року, складався із 6 житлових кімнат, жилою площею 94,0 кв.м., кухонь і господарських споруд: гараж В», вбиральня «У», сарай «Б», огорожа, замощення.

Договір зареєстровано в реєстрі за №1-1673.

Також в договорі міститься відмітка про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 9/20 частини будинку в бюро технічної інвентаризації, запис в реєстровій книзі №32 за реєстровим номером 3231 від 10.06.1991 року.

Такий же документ було подано й апелянтом ОСОБА_1 на підтвердження її права власності на 11/20 частин даного житлового будинку (а.с.67-70).

Разом з тим, з наданих апелянтом документів та витребуваної з Комунального підприємства Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» інвентаризаційної справи встановлено, що в будинку проведено перепланування (переобладнання), а також здійснено самовільне будівництво господарських будівель (споруд), які не вказані в договорі дарування: добудовано частину літньої кухні «Б» (в договорі - сарай «Б»), площею 33,8 кв.м., побудовано гараж «Д» (а.с.106-108 інвентаризаційної справи).

Згідно технічного паспорту на будинок, який складено 30.11.2017 року, до житлового будинку належать: літня кухня «Б», площею 38,8 кв.м., гараж «В», площею 18,6 кв.м., вбиральня «Г», площею 1,6 кв.м., гараж «Д», площею 27,3 кв.м., огорожа (металева сітка), замощення (бетонне).

Отже, кількість будівель та споруд, віднесених до будинку, у порівнянні з 1994 роком, збільшилась, будівництво окремих з яких здійснено без дозвільних документів, у зв`язку з чим, відносно ОСОБА_1 складено припис (а.с.186, 187), тому висновок суду про визнання права власності за позивачами на частки в будинку, без зазначення конкретних приміщень в будинку та приналежних до нього будівель і споруд та без перевірки на відповідність таких договору дарування від 31.05.1994 року, призвело до узаконення самочинного будівництва на підставі оскаржуваного рішення суду, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 14.12.2017 року, та порушення прав апелянта ОСОБА_1 , якою здійснено будівництво вказаних будівель та споруд.

Отже, немає підстав для висновку про те, що до складу спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 , входить його право, яке було б набуте у встановленому законом порядку, на господарські будівлі та споруди, які не вказані в договорі дарування від 31.05.1994 року, а тому у задоволенні позовних вимог позивачів необхідно відмовити.

Суд в повній мірі не з`ясував усіх обставин справи, не перевірив доводів позивачів, в тому числі, й щодо неможливості набуття права власності на спірне нерухоме майно в позасудовому порядку, що призвело до помилкових висновків суду про наявність правових підстав для задоволення вказаних позовів, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивачів.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 12 квітня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич