Ухвала

18 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 569/1231/23

провадження № 61-2905ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 листопада 2023 року у складі судді: Першко О. О., та постанову Рівненського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Боймиструка С. В., Гордійчук С. О., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук Світлана Йосипівна, приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Круліковська Олександра Андріївна, про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_6 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватні нотаріуси Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С. Й. та ОСОБА_7 , про витребування із незаконного володіння нерухомого майна.

Позов мотивований тим, що ЗАТ «Рівненський завод продтоварів», як позичальник, у зв`язку із неможливістю повернення позики у розмірі 1 500,00 грн позикодавцю ОСОБА_6 22 березня 2001 року уклав угоду з ОСОБА_6 про погашення заборгованості по угоді позики № 5 від 19 березня 2001 року на суму 1 500,00 грн відповідно до рішення загальних зборів акціонерів ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» від 22 березня 2001 року.

Згідно умов вказаної угоди, в рахунок погашення заборгованості перед ОСОБА_6 . ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» передало останній будівлю пожежного резервуару договірною ціною 1 500,00 грн.

22 березня 2001 року за актом прийому-передачі майна ЗАТ «Рівненський завод продовольчих товарів» відповідно до зобов`язань по угоді № 5 від 19 березня 2001 року передало у приватну власність ОСОБА_6 об`єкт нерухомого майна - пожежний резервуар, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний об`єкт нерухомого майна - пожежний резервуар перебував у власності ЗАТ «Рівненський завод продовольчих товарів» з 10 травня 2000 року, оскільки був переданий до статутного капіталу товариства на підставі установчого договору від 20 квітня 2000 року ВАТ «РЗБН» за актом прийомки-передачі. На плані дислокації від 1991 року ВАТ «РЗБН» пожежний резервуар позначений «резервуар пожежний».

Також, у зв`язку із неможливістю повернення позики ЗАТ «Рівненський завод продтоварів», як позичальником, у розмірі 840,00 грн позикодавцю ОСОБА_6 22 березня 2001 року між сторонами укладено Угоду про погашення заборгованості по Угоді позики № 6 від 20 березня 2001 року на суму 840,00 грн. відповідно до рішення загальних зборів акціонерів ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» від 22 березня 2001 року.

Згідно умов вказаної угоди в рахунок погашення заборгованості перед ОСОБА_6 . ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» передало останній будівлю. 22 березня 2001 року за актом прийому-передачі майна ЗАТ «Рівненський завод продовольчих товарів» відповідно до зобов`язань по угоді № 6 від 20 березня 2001 року передало у приватну власність ОСОБА_6 об`єкт нерухомого майна - господарську будівлю: механічний склад, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний об`єкт нерухомого майна - господарська будівля: механічний склад на плані М 1:500 значиться як «механічний склад».

Після укладення угод від 22 березня 2001 року будівля механічного складу та пожежний резервуар, що розміщувались на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , перейшли у власність позивача.

ОСОБА_6 вказувала, що не укладала будь-яких інших правочинів стосовно вищевказаних об`єктів нерухомого майна, змістом яких був перехід права власності на вказані об`єкти.

Позивачем отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на такі об`єкти нерухомого майна вже зареєстровані 30 грудня 2013 року за ОСОБА_5 .

При цьому, такі об`єкти нерухомого майна значаться як склад балонів зі спорудою (літ. «2А-1»).

Як підставу виникнення права власності, вказано рішення Рівненського міського суду від 03 грудня 2013 року в справі № 569/17994/13-ц. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що у вересні 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 був укладений договір купівлі-продажу, за яким право власності на склад балонів (літ. «2А-1») загальною площею 5,2 кв. м перейшло до ОСОБА_5 . При цьому, договір купівлі-продажу не зберігся та не був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У рішенні суду також вказано, що ОСОБА_8 подав заяву про визнання позову. З метою встановлення обставин переходу права власності до третіх осіб без відома позивача, 28 квітня 2020 року адвокатом Оспановим Р. О. на адресу Рівненського міського суду Рівненської області надіслано адвокатський запит щодо надання відомостей по справі № 569/17994/13-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про визнання права власності.

У відповідь на вказаний адвокатський запит Рівненським міським судом було повідомлено, що за єдиним унікальним № 569/17994/13-ц зареєстровано іншу судову справу за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про виділення частки із квартири, що є у спільній частковій власності. Позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про визнання права власності до Рівненського міського суду Рівненської області не надходила, а відтак і відповідне рішення про визнання за ОСОБА_5 права власності на виробничий будинок - склад балонів (літ. «2А-1»), загальною площею 5,2 кв. м, судом не ухвалювалося.

З наведеного вбачається, що відчуження нерухомого майна - складу балонів відбулось неправомірно, адже право власності на об`єкти нерухомого майна належали позивачу, остання такі об`єкти не відчужувала, тобто між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 не могло бути укладено будь-яких правочинів стосовно розпорядження вказаним майном, та не могло існувати жодних судових проваджень, що могли б призвести до зміни власника спірного майна, а перереєстрація майна позивача та прийняття державним реєстратором Бенедищук І. В. спірного рішення про державну реєстрацію прав та внесення нею спірного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відбулося всупереч вимогам чинного законодавства - на підставі не існуючого рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2013 року у справі № 569/17994/13-ц, тобто на підставі підроблених документів.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2021 року в справі № 569/13244/21 скасовано рішення державного реєстратора Рівненського міського управління юстиції Бенедищук І. В. № 9743396 від 08 січня 2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. 24 листопада 2022 року Рівненським апеляційним судом винесено постанову, якою рішення залишено без змін.

11 січня 2022 року ОСОБА_5 відчужив на користь ОСОБА_4 нерухоме майно - склад балонів зі спорудою літ. «2А-І» на підставі договору дарування № 67 від 11 січня 2022 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С. Й. У вказаному договорі дарування зазначено, що дарувальнику ОСОБА_5 згадане нерухоме майно належить на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2013 року в справі № 569/17994/13-ц. Крім того, пункти 8-10 договору дарування вказують, що дарувальник ОСОБА_5 стверджує, що склад балонів зі спорудою, яка дарується, не перебуває у спорі та на нього відсутні права третіх осіб. Таким чином, вбачається, що єдиним правовстановлюючим документом, який був наявний у ОСОБА_5 на підтвердження набуття права власності на спірне майно, було судове рішення, яке, як відомо, судом не виносилося.

Вказане свідчить, що ОСОБА_5 право власності на майно - склад балонів з спорудою літ «2А-1» не набувалося.

Окрім того, ОСОБА_5 було приховано ту обставину, що на час укладення договору дарування, він був відповідачем у справі № 569/13244/21, в межах якої представництво його інтересів здійснював адвокат, що свідчить, що ОСОБА_5 було достеменно відомо про спір стосовно майна, що він передавав у дар своїй матері - ОСОБА_4 , а отже і про права третіх осіб на таке майно, адже в межах згаданої справи позивач надавала документи, що свідчать про набуття нею права власності на майно.

Крім того, зважаючи, що такий договір дарування був укладений після винесення рішення по справі № 569/13244/21 та отримання його представником ОСОБА_5 , позивач вважає, що метою оскаржуваного договору було ускладнення позивачу можливості здійснити державну реєстрацію права власності за наявними у неї правовстановлюючими документами на майно, та, відповідно, неправомірне виведення цього майна із власності позивача, що позбавило останню можливості ним вільно розпоряджатись.

При посвідченні договору дарування від 11 січня 2022 року приватним нотаріусом Онофрейчук С. Й. не було здійснено перевірку правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності дарувальника ОСОБА_5 на майно.

Приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С. Й. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 62792144 від 11 січня 2022 року, та проведено державну реєстрацію права власності на склад балонів з спорудою (літ. «2А-1») за ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору дарування від 11 січня 2022 року № 67, який суперечить вимогам закону і не міг бути належною правовою підставою для реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна. Такі дії та рішення нотаріуса вчинені всупереч закону та порушують законні права та інтереси позивача, як власника майна.

У подальшому, ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу № 90 від 28 січня 2022 року, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковською O. A., згаданий об`єкт нерухомого майна було відчужено на користь ОСОБА_1 . Відповідно, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковською О. А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 63127029 від 28 січня 2022 року, на підставі якого було зареєстровано право власності на склад балонів зі спорудою (літ. «2А-1») за ОСОБА_1 .

Договір дарування, який був підставою для переходу права власності на майно до ОСОБА_4 є недійсним, а отже остання не набула права власності на майно та не мала права ним розпоряджатись шляхом укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу.

Оскільки ОСОБА_5 набув право власності на склад балонів зі спорудою літ. «2А-1» у спосіб, не передбачений діючим законодавством, тому він та наступні набувачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не були власниками майна і не мали законних прав розпоряджатися ним.

Оскільки встановлено, що ОСОБА_5 не був власником спірного майна, а тому не міг відчужити таке майно за договором дарування ОСОБА_4 , яка, у свою чергу, не могла відчужити склад балонів зі спорудою літ. «2А-1» ОСОБА_1 , а наразі склад балонів з спорудою (літ. «2А-1») зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі договору купівлі-продажу за ОСОБА_1 , то належним способом захисту прав позивача, як дійсного власника майна, є витребування у ОСОБА_1 складу балонів з спорудою (літ. «2А-1») на користь ОСОБА_6

ОСОБА_6 просила:

витребувати із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 склад балонів із спорудою (літ «2А-1»), реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 листопада 2023 року позов ОСОБА_6 задоволено. Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 склад балонів із спорудою (літ. «2А-1»), реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

позивач набула у визначений законом спосіб та порядок право власності на механічний склад і будівлю пожежного резервуару, за адресою: АДРЕСА_1 , які були в подальшому зареєстровані за ОСОБА_5 , потім - ОСОБА_4 , а на час розгляду справи за ОСОБА_1 як склад балонів зі спорудою по АДРЕСА_1 ;

з схематичного плану М 1:1500, який приєднаний до матеріалів інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна, який знаходиться по АДРЕСА_1 , додатку №2 до акта прийому-передачі майна від 22 березня 2001 року (план М 1:1500 м. Рівне, АДРЕСА_1 ), додатку №1 до акта прийому-передачі майна від 22 березня 2001 року, технічного паспорта на склад балонів зі спорудою по АДРЕСА_1 , виготовленого ПП «Техноком» станом на 10 травня 2018 року, судом встановлено, що механічний склад і будівля пожежного резервуару, за адресою: АДРЕСА_1 , які передані ОСОБА_6 , згідно місця розташування і загальної характеристики сукупності властивостей, є складом балонів зі спорудою по АДРЕСА_1 , право власності на які були зареєстровані за ОСОБА_5 , потім - ОСОБА_4 , а на час розгляду справи за ОСОБА_1 ;

спірне майно - склад балонів зі спорудою по АДРЕСА_1 вибуло з володіння власника ОСОБА_6 поза її волею, на підставі рішення суду про визнання права власності, яке судом не ухвалювалося, а укладення наступних правочинів щодо розпорядження майном, надають підстави для застосування статті 388 ЦК України, відтак слід витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 склад балонів із спорудою (літ. «2А-1»), реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_1 - адвокатом Твердим М. К. залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 листопада 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права;

позивачкою ОСОБА_6 доведено своє право власності, яке виникло на підставі угоди, укладеної між ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» та ОСОБА_6 22 березня 2001 року на механічний склад і будівлю пожежного резервуару, за адресою: АДРЕСА_1 , які були в подальшому зареєстровані за ОСОБА_5 , потім за ОСОБА_4 , а на час розгляду справи - за ОСОБА_1 як склад балонів зі спорудою по АДРЕСА_1 , що є одним і тим же об`єктом спірного нерухомого майна;

доводи апеляційної скарги стосовно того, що надані позивачем документи не можуть вважатись правовстановлюючими, оскільки є витягами з інших документів і чинне у 2001 році законодавство дійсно не передбачало умовою виникнення права власності у набувача його державну реєстрацію, однак вимагало спеціальної (нотаріальної або біржової) форми договору про перехід права власності на об`єкти нерухомого майна від юридичної до фізичної особи, а також виділення та державної реєстрації нерухомого майна для його відчуження, яка разом із актом приймання-передачі нерухомого майна засвідчувала факт переходу права на майно від однієї особи до іншої не заслуговують на увагу, оскільки позивачем долучено до позовної заяви копії, а в судове засідання суду першої інстанції - оригінали угод, укладених між позивачкою та ЗАТ «Рівненський завод продтоварів», та актів прийому-передачі від 22 березня 2001 року і достовірність вказаних документів відповідачем не спростовано;

недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі (частина перша статті 45 ЦК УРСР). Чинним на час укладення вказаних угод законодавством не було передбачено обов`язкового нотаріального посвідчення договору щодо відчуження нежитлового нерухомого майна;

підставою для державної реєстрації права власності на будівлю, склад балонів, літ. «2А-1», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 було рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2013 року в справі №569/17994/13-ц, яке Рівненським міським судом не ухвалювалося, що підтверджується відповіддю Рівненського міського суду Рівненської області № 5/99/20-вих від 18 травня 2020 року на запит від 29 квітня 2020 року. Оскільки рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 9743396 від 08 січня 2014 року прийняте саме на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2013 року в справі №569/17994/13-ц, яке судом не ухвалювалося - право власності ОСОБА_5 не набувалося. 11 січня 2022 року ОСОБА_5 , незаконно набувши право власності на склад балонів зі спорудою по АДРЕСА_1 , передав це майно безоплатно у власність своїй матері ОСОБА_4 за договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С. Й., зареєстрованого в реєстрі за № 67.

28 січня 2022 року ОСОБА_4 відчужила вказане майно ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковською О. А., зареєстрованим в реєстрі за № 99. Таким чином спірне нерухоме майно вибуло з володіння ОСОБА_6 поза її волею, без належних правових підстав та набуте у власність відповідача ОСОБА_1 ;

обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, вчиненого з власником майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли власник та володілець майна не перебували у договірних відносинах один з одним, власник майна може використовувати речово-правові способи захисту. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у постанові від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21). Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_6 використала речово-правові способи захисту порушеного права власності на відповідне нерухоме майно, зокрема, заявила вимоги про витребування цього майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов), що є належним (ефективним) способом захисту її прав у цих спірних правовідносинах;

спірне майно - склад балонів зі спорудою по АДРЕСА_1 вибуло з володіння власника ОСОБА_6 поза її волею, на підставі рішення суду про визнання права власності, яке судом не ухвалювалося та укладення наступних правочинів щодо розпорядження майном, а тому позов ОСОБА_6 про витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 належного їй нерухомого майна підлягає до задоволення, на підставі статті 388 ЦК України.

Додатковою постановою Рівненського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року заяву представника ОСОБА_6 - адвоката Левченко К. В. про розподіл судових витрат задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 10 000,00 грн понесених нею витрат на правову допомогу.

Додаткова постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

надані стороною позивачки докази про понесені витрати на правничу допомогу під час розгляду справи апеляційним судом є достатніми, допустимими і достовірними.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 05 березня 2024 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Твердого М. К. про ухвалення додаткового рішення відмовлено. Заяву представника ОСОБА_6 - адвоката Левченко К. В. про стягнення витрат на правову допомогу, понесених ОСОБА_6 за розгляд заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Твердого М. К. про ухвалення додаткового рішення розподіл судових витрат задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 1 000,00 грн понесених нею витрат на правову допомогу за розгляд заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Твердого М. К. про ухвалення додаткового рішення.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

у заяві про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_2 не наведено жодної передбаченої статтею 270 ЦПК України підстави для ухвалення апеляційним судом додаткового рішення;

надані стороною позивачки докази про понесені витрати на правничу допомогу під час розгляду справи апеляційним судом є достатніми, допустимими і достовірними. Разом з цим, виходячи з встановлених обставин справи та норм процесуального законодавства, апеляційний суд вважав обґрунтованими до стягнення витрати на правову допомогу, які понесені позивачем за підготовку заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі у розмірі 1 000,00 грн, що буде співмірним із складністю справи, тривалістю її розгляду, характером позовних вимог, обсягом виконаних робіт (наданих послуг) і часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг).

ОСОБА_1 26 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 листопада 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі щодо підстав касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначає, зокрема, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України). Обґрунтовуючи указані підстави, ОСОБА_1 зазначає, що суди відхилили його клопотання про витребування від позивачки оригіналів протоколу загальних зборів засновників (акціонерів) ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» від 19 березня 2001 року та договорів позики від 19 та 20 березня 2001 року, укладених позивачкою із ЗАТ. Окрім цього, до апеляційного суду також заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_11 про не підписання ним долученої позивачкою на підтвердження позову виписки з протоколу зборів акціонерів ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» від 22 березня 2001 року та такої ж заяви ОСОБА_12 , як акціонера ЗАТ, що заперечує факт проведення зборів акціонерів ЗАТ 22 березня 2001 року для вирішення зазначених у виписці з протоколу зборів питань. Висновок апеляційного суду в частині наявності у позивачки права власності на спірне майно безпідставно обґрунтований посиланням як на докази на виписку з протоколу загальних зборів засновників ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» від 22 березня 2001 року, а також на угоди позики позивачкою грошей для ЗАТ від 19 та 20 березня 2001, тоді коли сама по собі виписка із протоколу за заявою одного з її підписантів є підробленою, клопотання відповідача надати для огляду оригінал протоколу судами першої та апеляційної інстанцій залишені без задоволення, а угоди позики у матеріалах справи відсутні взагалі, тобто, зазначені обставини у сукупності з іншими доказами у справі, свідчать про відсутність правової підстави набуття позивачкою права власності на «будівлю механічного складу» та на «будівлю пожежного резервуару».

Касаційна скарга у цій частині підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (частина третя статті 411 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз уточненої касаційної скарги свідчить, що у ній відсутнє обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України. ОСОБА_1 не обґрунтовує передбачених пунктом 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень (суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи). ОСОБА_1 не обґрунтовує, з урахування встановлених судами обставин, яким чином чином відмова у витребуванні у позивачки оригіналів протоколу загальних зборів засновників (акціонерів) ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» від 19 березня 2001 року та договорів позики від 19 та 20 березня 2001 року, укладених позивачкою із ЗАТ «Рівненський завод продтоварів», а також не взяття до уваги заяв ОСОБА_11 та ОСОБА_4 .

Тому особою, яка подала касаційну скаргу, не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга у цій частині підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 листопада 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року в частині підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини третьої статті 411 ЦПК України повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат