Справа № 548/880/24
Провадження № 2-о/548/29/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2024 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - Коновод О. В.

за участю : секретаря судового засідання - Манжос Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення

ВСТАНОВИВ:

Позиція заявника та заінтересованої особи, процесуальні дії, вчинені по справі.

Заявник звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаною заявою.

На обґрунтування заяви зазначає, що він ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що доводиться копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 виданого відділом ЗАГС Полтавської області .

На даний час, батьки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідами 2 групи, що підтверджується довідкою МСЕ серії 12 ААГ №530164 від 17.11.2023 року та довідкою МСЕ серії 12 ААГ №099369 від 05.05.2023 року . Згідно вказаних довідок, починаючи з 17.11.2023 та 05.05.2023 року останні є непрацездатними, протипоказана важка фізична праця.

У зв`язку з збройною агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та триває по даний час.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент звернення до суду, правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Враховуючи введення воєнного стану та оголошення мобілізації, ОСОБА_1 може бути призваний на військову службу під час мобілізації.

Водночас, абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в редакції, яка діяла до внесення змін згідно із Законом України № 3161-IX від 28.06.2023 року - право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації мали військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи.

Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» № 3161-ІХ від 28.06.2023 року набрав чинності 30.06.2023 року.

Таким чином, до 30.06.2023 року, заявник, як єдиний син батьків -інвалідів 2 групи мав право на відстрочку лише на підставі наявності відповідного родинного зв`язку з інвалідом 2 групи, тобто єдиними документами, які давали мені можливість підтвердити своє право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, були : відповідний документ, що підтверджував інвалідність 2 гупи моїх батьків (довідка МСЕ).

Заявник, ОСОБА_1 є єдиною працездатною особою, яка відповідно до закону зобов`язана утримувати своїх батьків, які є особами з інвалідністю 2 групи безтерміново, у зв`язку з загальним захворюванням , що підтверджується довідками МСЕ серії 12 ААГ №530164 від 17.11.2023 року та довідкою МСЕ серії 12 ААГ №099369 від 05.05.2023 року та які потребують сторонньої допомоги.

Основним та постійним джерелом засобів для існування для батьків є допомога з боку їх сина ОСОБА_1 , на утриманні якого вони перебувають і з яким сумісно проживає за адресою: в с. Пристань Лубенського району Полтавської області.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично перебувають на утриманні свого працездатного сина ОСОБА_1 , оскільки він фактично є для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

15.04.2024 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку окремого провадження.

В судове засідання заявник не з"явився, але в заяві прохав суд провести розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання заінтересовані особи не з"явилися, але подали заяву про розгляд справи за їх відсутності .

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247 ЦПК України.

Врахувавши позицію заявника, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку заінтересованої особи, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Заявник, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що доводиться копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 виданого відділом ЗАГС Полтавської області .

На даний час, батьки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідами 2 групи, що підтверджується довідкою МСЕ серії 12 ААГ №530164 від 17.11.2023 року та довідкою МСЕ серії 12 ААГ №099369 від 05.05.2023 року . Згідно вказаних довідок, починаючи з 17.11.2023 та 05.05.2023 року останні є непрацездатними, протипоказана важка фізична праця.

У зв`язку з збройною агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та триває по даний час.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент звернення до суду, правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Враховуючи введення воєнного стану та оголошення мобілізації, ОСОБА_1 може бути призваний на військову службу під час мобілізації.

Водночас, абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в редакції, яка діяла до внесення змін згідно із Законом України № 3161-IX від 28.06.2023 року - право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації мали військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи.

Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» № 3161-ІХ від 28.06.2023 року набрав чинності 30.06.2023 року.

Таким чином, до 30.06.2023 року, заявник, як єдиний син батьків -інвалідів 2 групи мав право на відстрочку лише на підставі наявності відповідного родинного зв`язку з інвалідом 2 групи, тобто єдиними документами, які давали мені можливість підтвердити своє право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, були : відповідний документ, що підтверджував інвалідність 2 гупи моїх батьків (довідка МСЕ).

Заявник, ОСОБА_1 є єдиною працездатною особою, яка відповідно до закону зобов`язана утримувати своїх батьків, які є особами з інвалідністю 2 групи безтерміново, у зв`язку з загальним захворюванням , що підтверджується довідками МСЕ серії 12 ААГ №530164 від 17.11.2023 року та довідкою МСЕ серії 12 ААГ №099369 від 05.05.2023 року та які потребують сторонньої допомоги.

Основним та постійним джерелом засобів для існування для батьків є допомога з боку їх сина ОСОБА_1 , на утриманні якого вони перебувають і з яким сумісно проживає за адресою: в с. Пристань Лубенського району Полтавської області.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично перебувають на утриманні свого працездатного сина ОСОБА_1 , оскільки він фактично є для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Норми права, застосовані судом.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи зміни внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» № 3161-ІХ від 28.06.2023 року абз. 11 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», який діє на даний час, викладений в наступній редакції, зокрема, передбачено відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації щодо осіб, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Аналіз зазначеної норми Закону, після внесення вищевказаних змін, свідчить про те, що законодавець ставить право військовозобов`язаних на відстрочку під час мобілізації не лише на підставі факту наявності відповідного родинного зв`язку з інвалідом групи, а вимагає виконання ще умови, зокрема: про відсутність у осіб з інвалідністю інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Відповідно до вказаних змін до закону про мобілізацію отримати відстрочку зможуть лише ті, які є єдиними працездатними особами, які відповідно до закону зобов`язані утримувати дружину, своїх чи батьків дружини з інвалідністю.

Стаття 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не дає вичерпного переліку «інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону утримувати осіб з інвалідністю».

Натомість, аналіз чинного законодавства України дає підстави для висновку хто є тими особами, які відповідно до закону зобов`язані утримувати інваліда.

Обов`язок утримувати осіб з інвалідністю відповідно до закону мають :опікуни інвалідів;діти по відношенню до своїх батьків;батьки по відношенню до своїх дітей;інший з подружжя по відношенню до іншого з подружжя.

Єдина умова, яка ставиться законодавцем до таких осіб, вони обов`язково повинні бути працездатними.

Працездатні особи - це особи віком від 16 років, які проживають на території України і за станом здоров`я здатні до активної трудової діяльності (Закон України «Про зайнятість населення»).

Особи працездатного віку - особи віком від 16 років, які не досягли встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку.

Непрацездатними вважаються особи, які досягли пенсійного віку, або особи з інвалідністю І, ІІ, ІІІ груп, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку зі втратою годувальника відповідно до закону, незалежно від того, чи призначена їм пенсія.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законодавчо не визначено переліку документів, необхідних для підтвердження того, що відповідна особа є єдиною особою, яка зобов`язана утримувати інваліда, саме тому заявник вимушений звертатися до суду для встановлення відповідного факту.

Встановлення в судовому порядку факту, що заявник, ОСОБА_1 є єдиною працездатною особою, яка відповідно до закону зобов`язана утримувати своїх батьків, які є особами з інвалідністю 2 групи безтерміново, у зв`язку з загальним захворюванням, що підтверджується довідками МСЕ серії 12 ААГ №530164 від 17.11.2023 року та довідкою МСЕ серії 12 ААГ №099369 від 05.05.2023 року та які потребують сторонньої допомоги є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника та можливість безперешкодної реалізації його особистих прав. Зокрема, встановлення вказаного факту має значення для реалізації останнім права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації під час воєнного стану. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення і встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд має виходити з того, що відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до вимог діючого законодавства, може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Факт того що Заявник є єдиною особою, яка відповідно до закону зобов`язана утримувати своїх батьків, яка є інвалідами 2 групи встановлюється у судовому порядку, оскільки цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника.

Так, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення фактів, якщо ці факти породжують юридичні наслідки.

Відповідно до листа Верховного суду України від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце. Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази, приймаючи до уваги їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та беручи до уваги ту обставину, що Заявник позбавлений можливості у досудовому порядку вирішити заявлене питання, а встановлення факту, що Заявник - ОСОБА_1 є єдиною особою, яка відповідно до закону зобов`язана утримувати своїх батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є інвалідами 3 групи має значення для реалізації заявником права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації під час воєнного стану, передбаченого абз.11 ч.1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», суд приходить до висновку, що заява обґрунтована, підтверджена матеріалами справи та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 81, 83, 89, 259, 263-265, 268, 273, 315-119, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1), за участю заінтересованої особи: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1) про встановлення факту, що має юридичне значення,- задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є єдиною особою, яка відповідно до закону зобов`язана утримувати та утримує своїх батьків ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які є інвалідами 2 групи, та потребують такого утримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 25.04.2024 року.

Суддя : О.В. Коновод