ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

11 березня 2024 року м. Чернівці Справа № 720/2723/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

при розгляді заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» про закриття провадження у справі за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 лютого 2024 року, ухваленого під головуванням судді Ляху Г.О., дата складання повного тексту рішення не зазначена, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ТОВ «Чернівцігаз Збут» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 лютого 2024 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Чернівцігаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду сторона позивача оскаржила його в апеляційному порядку.

Проте, після відкриття провадження у справі від апелянта 04.03.2024 року надійшла заява про закриття провадження у справі та стягнення понесених позивачем витрат.

Зі змісту заяви вбачається, що після подання апеляційної скарги на рахунки позивача надійшли грошові кошти, якими відповідач повністю сплатив борг у розмірі 2 314,03 грн (предмет спору), що свідчить про визнання відповідачем позову, і як наслідок, позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Сплата предмета спору також підтверджується і заявою відповідача, який хоч і заперечує щодо обґрунтованості вимог з підстав того, що борг виник через бездіяльність позивача, проте вирішив його погасити після відкриття апеляційного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та заяву про відмову від позову, суд апеляційної інстанції вважає, що заяву слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Провадження №22-ц/822/313/24

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Пунктом 1 ч.2 ст.49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ч.1-3 та ч.5 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до положень ст.373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам ст.ст.206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Пунктом 4 ч.1 ст.255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Підстав для відхилення заяви про відмову від позову та неприйняття такої відмови судом апеляційної інстанції не встановлено, оскільки заперечення відповідача щодо обґрунтованості вимог не може бути підставою для цього, а сплату коштів він здійснив на власний розсуд з усіма подальшими ризиками від таких дій.

Подання заяви про відмову від позову є реалізацією позивачем його диспозитивних прав, передбачених нормами ЦПК України (постанова Верховного Суду від 20.10.2020 року в справі №2-2394/2009).

Наслідки відмови від позову, передбачені ст.256 ЦПК України, позивачу відомі та зрозумілі, що вбачається із змісту поданої заяви про відмову від позову.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Роз`яснити учасникам процесу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Отже, враховуючи що відмова від позову є правом позивача, у суду відсутні підстави відмови в цьому, а тому апеляційний суд вважає за можливе прийняти відмову ТОВ «Чернівцігаз Збут» від позову про стягнення заборгованості, у зв`язку з чим рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 лютого 2024 року належить визнати нечинним, а провадження у справі закрити.

Відповідно до ч.2 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Виходячи з структури побудови статті 142 ЦПК України у разі відмови від позову на стадії перегляду рішення в апеляційному порядку, апеляційний суд повинен повернути скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної скарги.

Разом з тим частиною 3 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже, у зв`язку із задоволенням вимог позивача після відкриття апеляцінйого провадження судові витрати, крім 50% сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги, відшкодовуються за рахунок відповідача за загальними правилами.

Таким чином, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд апеляційної інстанції вказує наступне.

За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 2684 грн, за подання апеляційної скарги 4026 грн (50% з яких становить 2013 грн), отже з відповідача на користь позивача слід стягнути 4697 грн сплаченого судового збору.

Позивач, крім іншого, просив стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу.

Згідно з положеннями частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі №908/299/18.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21).

Так, на підтвердження понесених витрат в суді першої інстанції та суді апеляційної інстанції сторона позивача подала наступні докази: довіреність ТОВ «Чернівці Газ» на ОСОБА_2 , договори про надання правової допомоги де, крім іншого, визначено, що вартість послуги за годину роботи становить 2000 грн, звіт від 12.01.2024 року про фактично надані послуги за додатковою угодою №183 від 01.11.2023 року до Договору про надання правничої допомоги від 30.11.2017 року №38AChrZ91-17, згідно якого ознайомлення з матеріалами справи, визначення правової позиції та складання позовної заяви зайняло 1 год - 2000 грн; ознайомлення з доказами відповідача та підготовка письмових пояснень зайняло 2 год - 4000 грн, докази сплати 6000 грн за надані послуги; звіт від 04.03.2024 року про фактично надані послуги за додатковою угодою №183 від 01.11.2023 року до Договору про надання правничої допомоги від 30.11.2017 року №38AChrZ91-17, згідно якого визначення правової позиції та складання апеляційної скарги зайняло 1 год - 2000 грн; ознайомлення з рішенням суду та підготовка доповнення до апеляційної скарги зайняло 1 год - 2000 грн, докази сплати 4000 грн за надані послуги (а.с.49-65, 111-112).

Разом із цим, відповідач в суді першої інстанції під час судового засідання 14.02.2024 року заперечував щодо розміру витрат на правничу допомогу, просив у вказаній частині відмовити, що дає підстави апеляційному суду вдатися до оцінки критеріїв для визначення розміру відшкодування.

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, заперечення відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, невеликої суми заборгованості, не складної категорії справ, які є однотипними для представника позивача, визначеності з правовою позицією ще при поданні позовної заяви, викладення доводів позовної заяви в зміст апеляційної скарги, нетривалий розгляд справи, колегія суддів вважає, що заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції підлягає до часткового задоволення із стягненням з відповідача на користь позивача 1000 грн за суд першої інстанції та 500 грн за апеляційну.

Керуючись ст.ст.142, 206, 255, 256, 373 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» про закриття провадження у справі з підстав відмови від позову задовольнити.

Прийняти відмову товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» від вимог у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за природний газ в сумі 2314,03 грн.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 14 лютого 2024 року у справі №720/2723/23 визнати нечинними.

Провадження у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - закрити.

Зобов`язати головне управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні апеляційної скарги, що становить 2013 гривень, який внесено згідно платіжної інструкції №54325 від 19.02.2024 року, рахунок одержувача: Чернівецьке УК/ Чернівецька ТГ/22030101, Код отримувача (ЄДРПОУ): 37836095, Банк: Казначейство України (ЕАП), р/р UA0024405.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» витрати по судовому збору в сумі 4697 гривень та 1500 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її постановлення.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк