Справа № 296/8914/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Драча Ю.І.,

за участю секретаря судового засідання Алексеєнко В.В.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 15 лютого 2023 року № 148 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ».

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебувалти у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 11.01.2023. За час перебування у шлюбі у сторін народилось двою дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також вказано, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 22.03.2023 позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей задоволено та визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з матір`ю. Одним з доказів на підставі якого було ухвалено дане рішення став затверджений рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 15.02.2023 № 148 висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Позивач вважає дане рішення незаконним та таким, що порушує права дітей, у зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 13.09.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити з підстав викладених в ньому.

Представник відповідача в судовому засідання заперечив щодо задоволення позову, вказав, що ОСОБА_1 офіційно викликався на засідання міської ради, однак не прибув, а оскільки він є директором підприємства та може сам собі виписати довідки про відрядження, тому надана ним довідка, яка ніби то підтверджує поважність причин неявки не може бути взята до уваги.

Представник третьої особи в судовому засідання заперечив щодо задоволення позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, кожного зокрема, всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11.01.2023.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 .

Відповідно до рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 15.02.2023 № 148 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 » затверджено висновок щодо визначення місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_5 .

Згідно із статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року N 866 затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини (далі - Порядок).

Органи опіки та піклування провадять свою діяльність, пов`язану із захистом прав дитини, з дотриманням таких принципів: забезпечення найкращих інтересів дитини; недопущення дискримінації дітей; конфіденційності інформації про дитину (абзац 2 пункту 3 Порядку).

Відповідно до зазначеного Порядку органами опіки та піклування є районні, районні у місті Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства, провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Положеннями ст. 4 ЦПК України встановлено, що особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З аналізу наведеної норми вбачається, що лише ті обставини та дії, які створюють, змінюють, оспорюють права, свободи чи інтереси позивача можуть бути належним предметом судового розгляду.

У відповідності до положень ст. 161 Сімейного Кодексу України у разі, коли мати та батько дітей, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо місця проживання малолітніх дітей, спір між ними вирішується або органом опіки та піклування або судом. При цьому законодавець встановив певний порядок вирішення даного питання як одним так і іншим органом. Зокрема, після передачі спору на розгляд суду, його вже не може бути вирішено безпосередньо органом опіки та піклування, а ступінь участі такого органу у розгляді даного питання чітко регламентована законом.

Згідно ст. 19 Сімейного Кодексу України орган опіки та піклування при вирішення спору щодо місця проживання дитини подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд не пов`язаний з висновком органу опіки та піклування при вирішенні спору та може не погодитись з ним.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи та безпосередньо встановлено у судовому засіданні, спір між батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вирішено рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 22.03.2023 у справі № 278/2817/22, яке залишено в силі Постановою Житомирського апеляційного суду Житомирської області від 07.03.2024. вказаним рішенням визначено місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_5 (а.с. 67-74).

Таким чином, питання щодо місця проживання дітей вирішено рішенням Житомирського районного суду Житомирської області, та вирішення даного питання не перебуває у компетенції органу опіки та піклування. Тому, рішення органу опіки та піклування не можуть створювати чи припиняти для позивача ОСОБА_1 прав та обов`язків, а саме це є передумовою для оскарження дій особи чи органу в судовому порядку. В свою чергу це обумовлює відсутність підстав для задоволення позову, оскільки оскаржуваним рішенням відповідача права позивача ОСОБА_1 та малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_6 не порушуються.

Оскаржуване рішення в частині надання затвердження висновку органу опіки та піклування про підтвердження місця проживання дитини із матір`ю носить лише рекомендаційний характер та фактично підтверджує рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.06.2022 року, яке набрало законної сили.

Таким чином, орган опіки та піклування в межах своїх повноважень об`єктивно та в цілому дослідив всі обставини, що мають істотне значення прийняв рішення, не порушивши при цьому встановлений законом порядок такого розгляду та за наявності достатніх матеріалів, що дозволяли надати органу опіки та піклування висновок.

Варто також зазначити, що з висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 вбачається, що позивач у справі неодноразово повідомлявся про засідання комісії шляхом надсилання листів з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та шляхом телефонних дзвінків, однак на засідання комісії так і не з`явився, пояснень не надав.

Твердження позивача, що він не зміг бути присутнім на засіданні комісії не спростовується твердженням, що він був у відрядженні з 16.01.2023 по 18.01.2023, оскільки засідання комісії неодноразово відкладались у зв`язку з неявкою ОСОБА_1 . Крім того, позивач не був позбавлений можливості надати письмові пояснення щодо питань, які були предметом розгляду комісії.

А тому, суд не бере до уваги твердження позивача ОСОБА_1 щодо порушень відповідачем вимог процедурного характеру при прийнятті оспорюваного рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 161 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 4, 11, 15, 81, 258, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Ю. І. Драч