КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1048/24
Провадження № 2-з/488/9/24
УХВАЛА

Іменем України

28.03.2024 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Щукіної Наталії Олегівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

27.03.2024 р. позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Щукіну Наталію Олегівну звернулася в Корабельний районний суд міста Миколаєва з позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, в якому просила суд стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на свою користь грошові кошти у розмірі 151 788,00 грн., а також витрати на правову допомогу.

Разом з позовною заявою представник позивача адвокат Щукіна Н.О. подала до суду заяву про забезпечення позову у даній цивільній справі шляхом заборони відповідачу АТ КБ «ПриватБанк» нараховувати проценти та штрафні санкції ОСОБА_1 по кредитній картці з рахунком НОМЕР_1 на розмір заборгованості 151 788 гривень до набрання рішенням суду законної сили.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що станом на цей час триває досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000155 від 19.02.2024 року з правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України за фактом незаконного списання третіми особами грошових коштів з банківського рахунку позивача ОСОБА_1 .

Однак, відповідачем продовжують здійснюватися нарахування відсотків на суму заборгованості позивачки.

Вказала, що підтвердженням цього є постійні нагадування з боку АТ КБ «ПриватБанк» у мобільному додатку «Приват24» про необхідність внесення обов`язкового платежу за кредитною карткою у розмірі 7 495 гривень.

Вважала, що нерівний стан сторін у цих правовідносинах, які є споживчими за своєю правовою природою, не застосування п.2 ч.І ст.150 ЦПК України може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду.

Дослідивши та проаналізувавши подану заяву про забезпечення позову, доходжу наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю. Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободвід 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Разом з тим, на відміну від адміністративного судочинства, визначальний принцип цивільного судочинства полягає у змагальності сторін, тобто у покладанні обов`язку доказування обставин в обґрунтування вимог/заперечень покладається на кожну із сторін процесу.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, та певні протоколи до неї, і ця обставина з огляду на приписи ч.1 ст. 9 Конституції України, Закону України від 29.06.2004 року «Про міжнародні договори» свідчить про обов`язковість застосування національними судами України норм Конвенції.

В силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відтак суд наголошує, що диспозиція ст. 151, 153 ЦПК України, яка дозволяє суду забезпечити позов шляхом заборони вчиняти певні дії, носить оціночний характер судом ризиків заподіяння шкоди інтересам позивача.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Зі змісту поданого позову вбачається, що позивач пред`являючи позов просить: стягнути з відповідача, АТ КБ ПриватБанк, на свою користь грошові кошти у розмірі 151 788,00 грн.

При цьому, у поданій заяві про забезпечення позову позивач просить заборонити відповідачу, АТ КБ ПриватБанк, нараховувати проценти та штрафні санкції позивачу по кредитній картці за рахунком НОМЕР_1 на розмір заборгованості 151 788 гривень до набрання рішенням суду законної сили.

Суд зауважує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Саме лише посилання в заяві на потенційну неможливість у подальшому виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Позивач в обґрунтування вимог про забезпечення позову зазначає, що не дивлячись на те, що досудове розслідування за заявою позивача за правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України триває, відповідач продовжує здійснювати нарахування відсотків на суму заборгованості позивача. Підтвердженням цього вказує постійні нагадування з боку АТ КБ ПриватБанк у мобільному додатку «Приват24» про необхідність внесення обов`язкового платежу за кредитною карткою у розмірі 7 495 гривень.

Як доказ такого нагадування представник позивача надає суду скріншот сповіщення від 06.03.2024 та 12.03.2024 про необхідність внесення до 25 числа місяця обов`язкового платежу за кредитною карткою.

Однак, до позовної заяви та заяви про забезпечення позову не додано жодного доказу на підтвердження обставин які б підтверджували примусове списання банком з пенсійного, зарплатного чи іншого банківського рахунків власних коштів позивача на погашення процентів та/або штрафних санкцій за рахунком НОМЕР_1 .

З долучених до позовної заяви документів вбачається, що позивач зверталася до відповідача з заявою щодо з`ясування підстав списання грошових коштів з платіжної картки № НОМЕР_2 суми у розмірі 149 900,00 грн.

З відповіді банку на вказану заяву вбачається, що на підставі заяви позивача банком була ініційована претензійна робота згідно з правилами Міжнародної платіжної системи. Регламент проведення претензійної роботи до 120 днів.

Одночасно повідомлено позивача про те, що АТ КБ ПриватБанк буде намагатись максимально ефективно співпрацювати з правоохоронними органами та сприяти щонайскорішому розгляду даної справи. Рекомендовано позивачу для подальшого безпечного використання послуг Банку змінити платіжну картку, фінансовий телефон та пароль входу в Приват24.

Відомостей про нарахування банком відсотків або штрафних санкцій за вищевказаним кредитним рахунком позивача вказана відповідь банку не містить.

Доказів того, що відповідач нараховує будь-які відсотки або штрафні санкції за рахунком на ім`я позивача, зокрема рахунком НОМЕР_1 , як і доказів того, що позивач зверталася до банку з заявою про не нарахування відсотків та/або штрафних санкцій за даним рахунком в матеріалах справи відсутні.

Долучені до позову скріншоти з телефону позивача містять лише повідомлення про необхідність сплати платежів по кредиту. Разом з тим вказані документи не підтверджують примусове списання банком коштів з рахунків позивача на погашення кредиту.

Таким чином, заявником не доведено необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зокрема того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання судового рішення або значно ускладнить його виконання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 від імені та в інтересах якої діє адвокат Щукіна Н.О. про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Щукіної Наталії Олегівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів відмовити.

Копію ухвали негайно надіслати заявнику для відома.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя: Я. А. Чернявська