Справа № 629/2146/24
Провадження № 2-з/629/16/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2024 року суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області Попов О.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить витребувати у ОСОБА_2 та передати ОСОБА_1 належний їй на праві власності автомобіль марки MAZDA-6, 2005 року випуску, дата державної реєстрації 19.07.2023 року, об`єм двигуна 1999 см. куб., зареєстрований на її ім`я, в належному технічно-справному стані, технічний паспорт та ключі до замка запалення до вищевказаного автомобіля.

Також позивачкою подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту, який полягатиме у вилученні спірного автомобіля і передачі на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 та забороні відчуження, в обґрунтування якої зазначила, що вона є власником зазначеного автомобіля, однак цим транспортним засобом, всупереч її волі, заволоділа інша особа. Відповідач належним чином не може забезпечити збереження спірного майна, оскільки ним здійснюється погіршення стану спірного рухомого майна, а саме проводиться постійна експлуатація транспортного засобу, в результаті чого відбувається знос техніки, погіршення її стану, і відповідно зменшення ціни цього майна. Крім цього, відповідач погрожував пошкодити або знищиш майно, що може призвести до погіршення та/або знищення автомобіля, і відповідно зменшення ціни цього майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що на даний час між сторонами по справі існує спір про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме транспортного засобу MAZDA-6, 2005 року випуску, дата державної реєстрації 19.07.2023 року, об`єм двигуна 1999 см. куб.

З відповіді Територіального сервісного центру МВС № 6438 вбачається, що зазначений транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Пунктами 1,2 частини 1, частиною 2 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає у рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Відповідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України суд залежно від обставин справи може забезпечити позов повністю або частково.

Оскільки позивачка звернулась до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме транспортного засобу MAZDA-6, 2005 року випуску, дата державної реєстрації 19.07.2023 року, об`єм двигуна 1999 см. куб., який зареєстрований за ОСОБА_1 , то суд знаходить достатніми та обґрунтованими доводи (мотиви) заяви про накладення арешту на зазначений транспортний засіб, оскільки у разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Отже, суд вважає, що підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення та зустрічне забезпечення не підлягає застосуванню.

Що стосується вимоги позивачки про вжиття заходів по забезпеченню позову шляхом вилучення спірного транспортного засобу і передачі його на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, оскільки в обґрунтування необхідності застосування саме такого виду забезпечення позову позивачка не надає доказів.

Так, позивачкою не надано доказів забезпечення схоронності тимчасово вилученого майна, отже захід забезпечення позову у вигляді передачі спірного автомобіля на відповідальне зберігання ОСОБА_3 не є виправданим та не відповідає меті забезпечення позову.

Крім того, відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Враховуючи викладене, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню в частині накладення арешту на спірний транспортний засіб.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260 суддя,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити частково.

Накласти арешт на транспортний засіб MAZDA-6, 2005 року випуску, дата державної реєстрації 19.07.2023 року, об`єм двигуна 1999 см. куб., зареєстрований за ОСОБА_1 , до вирішення спору по суті.

В інший частині заяви про забезпечення позову відмовити.

Зустрічне забезпечення не застосовувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвали окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку згідно ст.ст. 353, 354, 355 ЦПК України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає розгляду справи.

Суддя Олексій ПОПОВ