УХВАЛА

01 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 395/936/23

провадження № 22-ц/4809/803/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Письменного О. А.,

дослідивши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 20 березня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про здійснення контролю за виконанням рішення суду та постановлення окремої ухвали,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 20 березня 2024 року в задоволенні заяви про постановлення окремої ухвали в порядку ст. 262 ЦПК України відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи та матеріали апеляційної скарги, суд вважає, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити, з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається (частина друга статті 352 ЦПК України).

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що заявником оскаржується ухвала суду першої інстанції, якою було відмовлено в задоволенні заяви про постановлення окремої ухвали.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремі ухвали суду першої інстанції.

Таким чином, окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окрема ухвала суду першої інстанції, а оскарження ухвал про відмову в задоволенні заяви про постановлення окремої ухвали статтею 353 ЦПК України не передбачено.

Аналогічні висновки містяться в ухвалах Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі № 212/10823/14-ц (провадження № 61-40508ск18) та від 01 жовтня 2019 року у справі № 754/14783/17 (провадження № 61-17167ск19).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадженні у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Враховуючи те, що ухвала суду про відмову у задоволенні заяви про постановлення окремої ухвали не входить до переліку ухвал, визначених частиною першою статті 353 ЦПК України, що підлягають оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду, суд приходить до висновку висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 20 березня 2024 року на підставі пункту 1 частини першої статті 358 ЦПК України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 20 березня 2024 року відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О. А. Письменний