ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року

м. Харків

справа № 553/3035/22

провадження № 22-ц/818/369/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання Тітченко О.В.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2023 року у складі судді Філіп`євої В. В.,

УСТАНОВИВ:

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно їх спільної неповнолітньої доньки ОСОБА_4 .

В обґрунтування позову зазначала, що сторони у справі з 08.09.2007 по 05.07.2010 перебували у шлюбі та мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з позивачкою. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 25.06.2010 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки, після чого відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини. 31.01.2015 позивач зареєструвала другий шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_5 . Дитина проживає разом з позивачкою сім`ї, яку остання створила після розлучення, а відповідач проживає окремо, не бере будь-якої участі у вихованні доньки. Донька знаходиться на повному утриманні позивачки, яка супроводжує в разі потреби дитину до лікувального закладу, відвідує батьківські збори в загальноосвітній та музичній школах. Заборгованість відповідача по аліментах станом на 30.06.2022 склала 214827,49 гривень. Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, жодного разу не телефонував доньці, не цікавився її шкільним життям, захопленнями, здоров`ям, а отже злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для його позбавлення його батьківських прав.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 30.10.2022 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що сім`я відповідача є непридатною або явно неблагополучною, і що батько втратив інтерес до доньки. Неможливість відповідача брати активну участь в житті дитини зумовлена об`єктивними причинами, бо позивач і дитина проживають в різних містах та між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки. Однак, певні необхідні дії, що має вчинити батько, зокрема, надання дозволу на виїзд дитини за кордон, він виконував без жодних перешкод, що учасниками в справі не заперечувалося. В судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_4 підтвердила лише факт відсутності спілкування з батьком та подарунків на день народження, що у сукупності з іншими обставинами справи не може свідчити про свідоме нехтування батьком своїх обов`язків. Відповідач перераховував грошові кошти на карткові рахунки позивача, які, з огляду на тривалість строку після розірвання шлюбу та перебування сторін в інших шлюбах можуть свідчити про перерахування коштів саме на потреби дитини. Суд надав оцінку висновку Департаменту Служб в справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та врахував, що жодних аргументів щодо винної поведінки батька, умов проживання його сім`ї, виключних обставин про нехтування батьківськими обов`язки, а також доводів про неможливість зміни винної поведінки відповідача (якщо така була) в кращу сторону зазначений висновок не містить. Також у висновку не наведено яким чином позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та ухвалив рішення що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. А саме, суд не надав оцінку наданим позивачкою доказам на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 з 2010 року фактично самоусунувся від виховання дитини, не цікавиться її життям, не відвідував ні дитячий заклад, ні музичну школу, ні гімназію, не провідував дитину вдома, жодного разу не приходив на день народження дитини. Донька постійно проживає разом з матір`ю та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач з 2010 року постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків, батько дитини проживає окремо та жодного батьківського обов`язку, що покладений на нього законом не виконує. А саме, не бере педагогічної, посильної, трудової, матеріальної або будь-якої іншої участі у вихованні своєї доньки. Всі питання щодо виховання доньки вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Скаржник зазначив, що відповідач після початку воєнних дій не потурбувався про безпеку дитини, не запропонував вивезти дитину за межі бойових дій, хоча свою теперішню сім`ю вивіз за кордон, як багатодітний батько. На момент подачі позовної заяви до суду заборгованість відповідача зі сплати аліментів складала 214 827 грн. Даний факт свідчить про те, що відповідач злісно ухиляється від добросовісного виконання покладеного на нього обв`язку зі сплати аліментів. Ухилення відповідача від виконання батьківського обов`язку також підтверджено показаннями свідків, яким суд належної оцінки не надав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 08 вересня 2007 року між відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та позивачкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, що підтверджується даними копії Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 131 від 08.09.2007. (т.1, а.с.12)

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1891 від 13.05.2008 (т.1, а.с.13)

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 05.07.2010 року у цивільній справі № 2-2208/10 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (т.1 а.с.14)

З 17.06.2010 згідно рішення Зміївського районного суду Харківської області від 25.06.2010 у цивільній справі № 2-2645/10, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини (т.1, а.с.15)

31 січня 2015 року позивачка уклала шлюб вдруге та змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 33 від 31.01.2015 (т.1, а.с.16).

За змістом довідки ОСББ «Харківський маєток» № 81 від 01.07.2022 позивач ОСОБА_1 зареєстрована й проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з доньками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . (т.1, а.с.17)

Відповідно до довідки КЗ «Зміївський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 3 № 01-36/17 від 23.06.2022, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.09.2011 по 31.08.2014 відвідувала дошкільний навчальний заклад № 3, де мати ОСОБА_1 постійно приводила і забирала дитину, відвідувала батьківські збори. Батько ОСОБА_2 в закладі освіти доньку не відвідував, у вихованні участі не приймав ( т.1 а.с.19)

Згідно листа дитячої музичної школи № 5 ім. Римського-Корсакова від 14.07.2022 року № 22, дитина ОСОБА_4 навчалася в музичній школі з 01.09.2014 по 31.05.2022. За період навчання плату за навчання вносила мати ОСОБА_1 , яка відвідувала школу і концертні заходи. Батько ОСОБА_2 у музичній школі доньку не відвідував, не цікавився успіхами навчального процесу (т.1, а.с.20)

Даними довідки Харківської гімназії № 12 Харківської міської ради від 06.02.2022 № 01-66/69 підтверджується, що ОСОБА_4 , 26.04.2008 навчається з 2014 року у цій гімназії по теперішній час. За час навчання батько ОСОБА_2 до адміністрації гімназії та класного керівника з питань навчання доньки не звертався, не брав участь у батьківських зборах. В умовах воєнного стану комунікація між батьками і закладом освіти відбувається онлайн та через телефонний зв`язок, які в документообігу гімназії не фіксуються (т.1, а.с.21, 228-229)

Відповідно до розрахунку заборгованості АСВП43108977, виданого відповідно до виконавчого листа № 2-2645 від 25.06.2010, заборгованість відповідача ОСОБА_2 по сплаті аліментів складає 214827,49 гривень (т.1, а.с.)

Станом на 28.02.2023, згідно уточненого розрахунку державного виконавця, заборгованість по аліментах складає 254263, 54 гривні (т.1, а.с.210)

При цьому, згідно платіжних інструкцій, наданих до матеріалів справи за період з 09.06.2016 по лютий 2023 роки платником ОСОБА_2 на користь одержувача ОСОБА_1 здійснювалися грошові перекази на карту Приватбанка на загальну суму 85450,00 гривень (т.1, а.с. 116 -175)

Інформація щодо відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Єдиному реєстрі боржників відсутня (т.1, а.с.176)

З довідок про місце роботи від 24.01.2023 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з січня по серпень 2015 року постійно працював на посаді директора ТОВ «ТЛК Європа», а з листопада 2016 року по грудень 2022 року директором ТОВ «Олл Трак Партс», та мав постійний регулярний дохід, в зв`язку з чим представником відповідача ОСОБА_8 до відділу ДВС подано заяву про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів (т.1, а.с.177-180, 236-237, т.2, а.с.9-13)

З відповіді в.о. начальника Зміївського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції О.Нагорної від 27.02.2023 в зв`язку з наявністю заборгованості по сплаті аліментів, відповідача ОСОБА_2 тимчасово обмежено у праві керування транспортними засобами, у праві полювання, у праві користування зброєю, у праві виїзду за межі України (т.1, а.с.211, т.2, а.с.16-17)

14.06.2023 в.о. начальника Зміївського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції О.Нагорна у листі № 12254 зазначила, що на рахунки Державної виконавчої служби надійшли грошові кошти в сумі 1700,00 гривень від ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за аліментами, однак на рахунок стягувача вони не перераховані в зв`язку з відсутністю в матеріалах виконавчого провадження банківських реквізитів ОСОБА_1 (т.2, а.с.)

Згідно інформації Державної прикордонної служби України № 4369 від 02.03.2023, відповідач ОСОБА_2 в період з 07.03.2018 по 02.03.2023 неодноразово виїжджав за межі України, в останнє виїхав 28.02.2022 року (т.2, а.с.3-4)

21.02.2023 представниками Служби у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та з Акту обстеження вбачається, що умови проживання добрі, для виховання й розвитку дитини обладнано окрему кімнату, є піаніно, місце для навчання й дозвілля (т.1, а.с.235)

20 квітня 2023 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради (ІІІ особа) до суду направлено висновок № 156 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якого вбачається, що уповноважені особи Служби в справах дітей встановили, що дитина після розірвання шлюбу між батьками постійно проживає разом з матір`ю, яка пояснила, що батько тривалий час ухиляється від обов`язків по вихованню та утриманню дитини, ніколи дочку не відвідує, наявні заборгованість по сплаті аліментів, а тому Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне в інтересах дитини позбавлення відповідача батьківських прав (т.2, а.с.30-31)

До висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради додано копію письмових пояснень неповнолітньої ОСОБА_4 , згідно яких вона не заперечує проти позбавлення відповідача батьківських прав свого батька, оскільки не пам`ятає, коли бачила його в останній раз (т.2, а.с.32).

Судом надана належна оцінка показанням свідка ОСОБА_9 , яка пояснила що вона є матір`ю позивачки і тому їй добре відомі обставини виховання онуки - ОСОБА_4 , яку виховує й утримує тільки мати ОСОБА_10 . До досягнення дитиною 8-річного віку, дитину інколи забирали до себе додому бабуся з боку відповідача ОСОБА_11 . Чи бачив при цьому дитину і чи спілкувався з нею сам батько, свідку невідомо. Останні 5-6 років відповідач взагалі не цікавився дитиною та їй не телефонував. Свідок ОСОБА_12 пояснила, що працювала вихователем дошкільного закладу в місті Зміїв, який відвідувала ОСОБА_4 , дитиною опікувалася лише мама, яка приймала активну участь в житті садочку, завжди відвідувала батьківські збори. Батько дитини до дитячого садочку жодного разу не приходив.

Допитана в судовому засіданні за участі спеціаліста Служби у справах дітей Зміївської міської ради Харківської області Колісник О.С. неповнолітня ОСОБА_4 пояснила суду, що не пам`ятає, коли бачила батька ОСОБА_2 в останній раз, на її номер він також жодного разу не телефонував.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першоючетвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд дійшов правильного висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Батько проти позбавлення батьківських прав заперечує, про що вказував у запереченні на позов, апеляційній скарзі, має намір на відновлення відносин з дочкою, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Суд правильно не погодився з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та має рекомендаційний характер.

Посилання заявниці на те, що дитина впродовж чотирнадцяти років проживає разом із матір`ю та не бачиться із відповідачем не є підставою для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела.

Доводи скарги про неврахування судом наявної заборгованості за аліментами суд не бере до уваги, оскільки наявність такої заборгованості не є підставою для позбавлення особи батьківських прав.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права та переоцінки доказів, яким суд дав належну оцінку.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається, але ОСОБА_2 належить попередити про необхідність зміни ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2023 року залишити без змін.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 06 березня 2024 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук