Провадження №: 6/755/491/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Хромової О.О.,

при секретарі - Бовкун М.В.,

за участі:

представника заявника - адвоката Наумець Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіт капітал», Акціонерне товариство «Універсал Банк», про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню частково,

В С Т А Н О В И В:

Заявник - ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ТОВ «ФК «Кредіт капітал», АТ «Універсал Банк», звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою, у якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню частково виконавчий лист від 19 вересня 2012 року

№ 2604/17160/2012, виданий Дніпровським районним судом міста Києва по справі № 2604/17160/2012 за позовом АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а також стягнути із ТОВ «ФК «Кредіт капітал», АТ «Універсал Банк» солідарно сплачений заявником судовий збір у сумі 908,40 грн.

На обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що згідно умов кредитного договору від 05 квітня 2007 року № 06/2074К-07 АТ «Універсал Банк» надано ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 8 594,00 доларів США на строк 60 місяців з річною ставкою по кредиту

- 12 %. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 вересня 2012 року у справі

№ 2604/17160/2012 на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 19 січня 2012 року у справі № 1082/11 прийнято рішення про видачу виконавчого листа

№ 2604/17160/2012 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 50 857,31 грн. На підставі вказаного виконавчого листа 11 жовтня 2012 року Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості. Заявник стверджує, що протягом 2013-2014 років на виконання рішення суду внесено платежі на загальну суму 3 400,00 грн та 2 150,00 дол. США

(19 001,70 грн за курсом Національного Банку України станом на дату платежу), тобто 22 001,70 грн. У зв`язку з вказаним вважає, що виконавчий лист від 06 вересня 2012 року у справі № 2604/17160/2012, виданий Дніпровським районним судом міста Києва, підлягає визнанню таким, що виконаний частково. Також вказує, що заявник не була повідомлена про заміну сторони виконавчого провадження, а саме заміну АТ «Універсал Банк» його правонаступником - ТОВ «ФК «Кредіт Капітал», у зв`язку з відступленням прав вимоги, на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від

28 листопада 2017 року по справі № 2604/17160/2012.

Таким чином, заявник просив заяву задовольнити.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 прийнято до провадження та призначено до судового розгляду на 09 квітня 2024 року на

10-15 годину.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Наумець Р.С., вимоги заяви підтримав та просив визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню частково. Зазначив, що боржник не був повідомлений належним чином про заміну стягувача, а грошові кошти, сплачені заявником через касу банку, не враховані банком і фактором при відступленні прав вимоги. Водночас підтвердив, що ОСОБА_1 наявність боргу згідно кредитного договору та виконавчого листа не заперечує, проте зазначає, що частково такий борг погашено. Також повідомив, що до відповідних органів Державної виконавчої служби з офіційними письмовими запитами стосовно стану виконавчого провадження та залишку заборгованості за виконавчим листом не звертався.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до частин першої-третьої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Суд, вивчивши доводи та підстави поданої заяви, дослідивши матеріали справи, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, дійшов таких висновків.

ОСОБА_1 заявлено вимогу про визнання виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва від 06 вересня 2012 року по справі № 2604/17160/2012 частково, у зв`язку із його частковим виконанням, а саме в межах суми - 22 001,70 грн.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Судом встановлено, що 05 квітня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (АТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 06/2074К-07, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на наступних умовах: сума кредиту - 8 594,00 доларів США, термін кредиту - 60 місяців, дата погашення кредиту - 04 квітня 2012 року, процентна ставка - 12 %.

19 січня 2012 року Постійно діючий третейський суд при Асоціації українських банків ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в розмірі 50 857,31 грн та сплаченого третейського збору у розмірі 908,57 грн.

Вказані обставини є встановленими та підтверджуються ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 вересня 2012 року по справі № 2604/17160/2012 та ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року по справі № 2604/17160/2012.

Також, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 вересня 2012 року по справі № 2604/17160/2012 видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2012 року по справі № 1082/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в розмірі 50 857,31 грн та сплаченого третейського збору у розмірі 908,57 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року по справі

№ 2604/17160/2012 замінено сторону виконавчого провадження - стягувача ПАТ «Універсал Банк» на ТОВ «ФК «Кредит Капітал» у виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого листа № 2604/17160/2012, виданого 19 вересня 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в розмірі

50 857,31 грн та сплаченого третейського збору у розмірі 908,57 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першою статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчі листи в електронній формі викладаються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, оприлюднюються в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), та підписуються електронним підписом судді (у разі колегіального розгляду - електронними підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).

Відповідно до частин першої, другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

До процесуальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу

І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Найпоширенішою підставою припинення зобов`язання є його припинення унаслідок виконання, проведеного належним чином. Таким чином, оскільки обов`язок боржника за виконавчим листом відсутній, то як наслідок виконавчий лист підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, обов`язок, що добровільно виконаний боржником поза межами виконавчого провадження, у відповідності до змісту норм статті 432 Цивільного процесуального кодексу України є матеріально-правовою підставою для визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

При цьому нормами процесуального права, які регулюють дані правовідносини передбачено саме добровільне, а не примусове виконання боржником грошового зобов`язання, а отже сплата Боржником заборгованості безпосередньо на рахунок Стягувача є підставою для задоволення заяви про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Отже, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Верховним Судом у постанові від 19 січня 2023 року по справі № 824/2/22 викладено висновок про те, що у зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження. Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

У поданій заяві ОСОБА_1 посилається на наявність саме матеріальної підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, а саме - часткового виконання виконавчого листа.

На підтвердження заявник вказує, що ОСОБА_1 на рахунок АТ «Універсал Банк» здійснено такі платежі: 23 квітня 2013 року внесено кошти у розмірі 600,00 грн, 20 травня 2013 року - 300,00 грн, 26 червня 2013 року - 800 грн, 27 травня 2014 року - 1 700,00 грн, а також, 21 лютого

2014 року чоловіком заявника - ОСОБА_3 на рахунок АТ «Універсал Банк» внесено кошти у розмірі 2 150,00 дол. США, що, згідно курсу Національного Банку України станом на дату платежу, складало 19 001,70 грн.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, заявником на надано жодних доказів на підтвердження факту добровільного виконання зобов`язання (в тому числі частково) поза межами виконавчого провадження, зокрема, не надано доказів на підтвердження внесення грошових коштів на рахунок стягувача.

Стосовно наданих суду заяв про переказ готівки, суд зазначає таке.

У заявах від 23 квітня 2013 року, 20 травня 2013 року, 26 червня 2013 року вбачається, що призначенням платежу вказано: «поповнення карткового рахунку НОМЕР_1 ». Із вказаного документу неможливо встановити особу, якій належить вказаний картковий рахунок та його цільове призначення.

У заяві від 27 травня 2014 року призначенням платежу вказано: «погашення кредиту» без зазначення дати та номеру кредитного договору, на виконання якого здійснено платіж. Тобто, встановити, що кошти внесені саме на виконання кредитного договору від 05 квітня 2007 року

№ 06/2074К-07 суд не має можливості.

У заяві від 21 лютого 2014 року призначенням платежу вказано: «погашення кредиту згідно кредитного договору № 0479005USD000168 ОСОБА_1 », а не кредитного договору від 05 квітня 2007 року № 06/2074К-07.

Так само, заявником не надано будь-якої інформації про стан виконавчого провадження, в межах якого здійснюється примусове виконання виконавчого листа від 19 вересня 2012 року

№ 2604/17160/2012, виданого Дніпровським районним судом міста Києва по справі № 2604/17160/2012, що позбавляє суд можливості пересвідчитися саме у добровільному, а не примусовому виконанні зобов`язань за вказаним виконавчим листом.

При цьому статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня

2016 року № 1404-VIII, встановлено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Аналогічну правову норму містив і Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, у редакції станом на дату здійснення ОСОБА_1 вказаних платежів.

Таким чином, дослідивши матеріали заяви, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними положеннями цивільного законодавства, судом не встановлено підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа № 2604/17160/12, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 06 вересня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в розмірі 50 857,31 грн, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 263, 354, 432 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіт капітал», Акціонерне товариство «Універсал Банк», про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню частково, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали виготовлений 09 квітня 2024 року.

Суддя О.О. Хромова