РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" (далі ТОВ "ФК "Артеміда-Ф") звернулося до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф"" заборгованість за договором позики №8528153 від 06.11.2019 року в розмірі 46913,48 грн.; витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн.; витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 7000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" (далі ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів") і ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір позики №8528153, за умовами якого ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10000,00 грн. Водночас ОСОБА_1 зобов`язалася повернути позику до 02 грудня 2019 року, а також сплатити проценти за акційною процентною ставкою 1,04% у день і за базовою процентною ставкою 2,70% у день.

За договором факторингу №002-100320 від 10 березня 2020 року ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" відступило право вимоги за договором позики Товариству з обмеженою відповідальністю "Сіроко Фінанс" (далі ТОВ "Сіроко Фінанс"), яке, у свою чергу, за договором факторингу №20210622/1 від 22 червня 2021 року відступило це право позивачу.

ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за договором позики, у зв`язку з чим станом на 12 жовтня 2022 року виникла заборгованість у розмірі 46913 грн 48 коп., яка складається з 10000,00 грн боргу за позикою, 4060,00 грн процентів за користування позикою, 5000,00 грн прострочених процентів, 24300,00 грн прострочених процентів (нараховані новим кредитором за період з 10 вересня 2021 року по 09 грудня 2021 року), 3553 грн 48 коп. інфляційного збільшення (нараховані за період з 03 грудня 2019 року по 23 лютого 2022 року).

За таких обставин ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 46913 грн 48 коп. заборгованості за договором позики, 2684 грн судового збору та 7000 грн витрат на правничу допомогу адвоката.

Ухвалою від 26.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

14.01.2024 року від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Рудзей Ю.В. надійшов відзив на позовну заяву у якому просить у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що заявлена сума до стягнення у позові є штучно завищеною, нарахування відсотків поза межами кредитного договору є безпідставним, витрати на правничу допомогу необґрунтовані та явно завищені. Надав свій розрахунок річних та інфляційних втрат вказавши, що обґрунтованими могли б бути вимоги позивача про стягнення 10000грн. заборгованості за кредитом та 7020грн. заборгованості по процентам, які слід нараховувати в межах строку позики та виходячи з процентної ставки 2,7% за 26 днів позики. Інфляційні втрати не підлягають стягненню, оскільки інфляція мала від`ємне значення. Разом з тим, просить застосувати строки позовної давності, які пропустив позивач звернувшись до суду 12 жовтня 2023 року, тоді як датою останнього платежу по договору є 02 грудня 2019 року (а.с.50-54).

15.01.2024 року від представника позивача ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" - адвоката Бачинського О.М. надійшла відповідь на відзив в якій просить відхилити доводи відповідача та врахувати положення пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, відповідно до яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1296 ЦК України, продовжуються на строк його дії. Зауважує, що відповідачем не надано доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості. Зазначає про обґрунтованість нарахування відсотків поза межами строку дії договору з посиланням на п.2, п.3 Договору позики та інфляційних втрат, а також гонорару адвоката, який є фіксованим (а.с.64-68).

Представник позивача адвокат Бачинський О.М. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача на підставі доказів наявних в матеріалах справи ( а.с.76).

Представник відповідача - адвокат Рудзей Ю.В. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

06 листопада 2019 року відповідачка ОСОБА_1 (позичальник) уклала із TOB "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" (позикодавець) договір позики №8528153, який вчинено із використанням електронного підпису відповідача, відповідно до якого Товариство надало відповідачу кошти в сумі 10000,00 грн., на банківський картковий рахунок, а відповідач зобов`язалася повернути отриманий кредит в строк, визначений умовами договору, а саме до 02.12.2019 року, на визначені договором реквізити позикодавця, зі сплатою відсотків: 1,60 % (процентна ставка (базова)/день) та - 2,70% (процентна ставка/день на прострочену позику)(а.с.10).

Пунктом 1 вказаного договору визначено, що за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором sAjveu6sQX від 06.11.2019 року, який було відправлено на номер телефону НОМЕР_1 , зазначений відповідачкою (а.с.10), що відповідає ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію".

Даний договір позики містить персональні дані відповідача, зокрема, її прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, паспортні дані, номер картки платника податків, номер банківського рахунку, на який перераховуватимуться грошові кошти - № НОМЕР_2 , а також адресу, номер телефону та адресу електронної пошти відповідача.

Згідно виписки з особового рахунку ОСОБА_1 та розрахунку заборгованості, станом на 12.10.2023 року, за Договором позики №8528153 від 06.11.2019 року рахується заборгованість в сумі 49913,48 грн., з них: залишок заборгованості за тілом - 10000,00 грн., залишок заборгованості по процентам за користування - 4060,00 грн., залишок заборгованості по простроченим процентам за користування - 5000 грн., залишок заборгованості по простроченим процентам за користування (нараховані Новим кредитором за період з 10.09.2021 по 09.12.2021) - 24 300,00 грн., інфляційне збільшення - 3553,48 грн. (період нарахування 03.12.2019-23022022) (а.с.14).

10.03.2020 року ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "Сіроко Фінанс" уклали Договір факторингу №002-100320, яке в свою чергу відступило право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , на користь ТОВ "ФК "Артеміда-Ф" на підставі договору факторингу №20210622/1 від 22 червня 2021 року (а.с. 28-31,32-34).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимог №20210622/1 від 10.10.2023, позивач набув право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 19060,00 грн., з них: 10000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4060,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 5000,00 грн. - сума заборгованості по простроченим відсоткам (а.с.9).

TOB "ФК "Артеміда-Ф" за вих.№8528153/01 від 01.07.2021 р. направило повідомлення ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за договором позики №8528153, із зазначенням суми боргу (а.с.17) та за вих.№271/156 від 29.07.2021 року вимогу про сплату заборгованості за договором позики №8528153 від 06.11.2019 року до 30.08.2021 року у сумі 19060,00 грн.(а.с.15).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладання вищевказаного договору позики між відповідачем та ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" у відповідності з вимогами чинного законодавства.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору позики. Зазначений договір недійсним не визнано.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за договором позики №8528153 від 06.11.2019, а тому з неї на користь ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10000,00 грн.

Разом з тим, суд не може погодитися з розміром нарахованих позивачем відсотків за користування кредитними коштами за договором позики №8528153 від 06.11.2019, виходячи з наступного.

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

За умовами договору позики №8528153 від 06.11.2019 сторони встановили строк кредитування 26 днів, тобто з 06.11. 2019 року по 02 грудня 2019 року, включаючи дату отримання та повернення позики.

Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять.

Крім того, оскільки відповідач прострочила повернення суми позики, то згідно умов договору проценти слід нараховувати виходячи зі ставки 2,70% за день в межах строку кредиту.

Суд вважає безпідставне посилання представника позивача на можливість нарахування процентів за межами строку кредитування за процентною ставкою 2,70% за день з посиланням на положення ст. 625 ЦК України, оскільки зі змісту договору не вбачається, що вказана процентна ставка визначена сторонами як така, що застосовується відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно п. 3 договору позики, проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики та, у випадку дострокового її повернення, підлягають відповідному перерахунку. В даному випадку визначеною датою отримання є 06.11.2019 року, а повернення 02.12.2019 року.

Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору становить 7020,00 грн. за період з 06.11.2019 по 02.12.2019, виходячи з розрахунку: 10000,00 грн (тіло кредиту) х 2,70% (стандартна процентна ставка) х 26 день (строк позики). Такий розрахунок також наведений представником відповідача у відзиві на позовну заяву.

Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача від обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10000,00 грн та 7020,00 грн заборгованості за процентами, а всього в сумі 17020,00 грн.

Вирішуючи питання обґрунтованості вимог ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" в частині стягнення інфляційних втрат, суд виходить з того, що відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Таким чином, інфляційні втрати можуть бути нараховані на борг в сумі 17020,00 грн (10000,00 грн + 7020,00 грн) за період прострочення з 03.12.2019р. по 23.02.2022р., що відповідно до проведеного судом розрахунку становить 3173,15 грн.

Щодо поданої заяви про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Сплив позовної давності, є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави. (постанова ВС від 03.02.2022 № 758/10335/16-ц).

У відповідності до п. 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами), від 20 травня 2020 року № 392; Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

У відповідності до п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався у порядку, передбаченому законодавством України, та діє на даний час.

Строк позовної давності за договором позики розпочався з 03.12.2019 року, 12.03.2020 р. продовжився на строк дії карантину, 24.02.2022 р. зупинився на період дії воєнного стану, який діє на даний час, до суду з позовом позивач звернувся 12.10.2023 року, тобто в межах строку позовної давності.

За викладених обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 17020,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 3173,15 грн., а всього 20193,15 грн.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне.

За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір сплачений позивачем при подачі позову пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1155,28 грн., а також судові витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 3013,03 грн., що також відповідає вимогам співмірності на оплату послуг адвоката.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" заборгованість за договором позики №8528153 від 06.11.2019 р. в загальному розмірі 20193,15 грн. (двадцять тисяч сто дев`яносто три грн. 15 коп.), з них 10000,00 грн. - заборгованості за тілом, 7020,00 грн. - заборгованості за нарахованими процентами, 3173,15 грн. інфляційні втрати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" - 1155,28 грн. витрат зі сплати судового збору та 3013,03 грн. витрати на правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф", місцезнаходження: м. Львів, вул. С. Бандери, 87, оф. 54, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 18.03.2024.