КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/671/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року місто Київ

справа № 752/16829/23-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 листопада 2023 року про залишення позову без розгляду, постановлену під головуванням судді Ільєвої Т.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив:

виділити ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на легковий автомобіль марки Infinity модель FX-37, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

стягнути з ОСОБА_3 на його користь 50 % вартості автомобіля марки Infinity модель FX-37, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 360 011,96 грн.;

стягнути з ОСОБА_3 на його користь 1/2 частину грошових коштів, що обліковуються на відкритому на її ім'я банківському рахунку в АТ «ОТП Банк»;

стягнути з ОСОБА_3 на його користь 50 % суми страхових платежів, сплачених за договорами страхування в сумі 267 246 грн.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування вимог, посилався на те, що 09 березня 2023 року ОСОБА_3 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (справа №369/3387/23).

Вказував, що при подачі позову, ОСОБА_3 свідомо приховала інше майно, що є спільною сумісною власністю та має бути розділено між колишнім подружжям, яке є предметом розгляду у цій справі.

Зазначав, що предмет спору у справі №369/3387/23, що розглядається в Києво-Святошинському районному суді Київської області не один і той самий, як у даній справі.

Посилався на те, що оскільки предметом позову у справі не є нерухоме майно, а місце проживання відповідача ОСОБА_4 зареєстроване у Печерському районі міста Києва, відповідно позовна заява подана до Печерського районного суду міста Києва.

Вказував, що в позовній заяві, ним як представником позивача, було прямо вказано про відсутність аналогічного спору в інших судах. Дану обставину можливо було перевірити, отримавши відповідну інформацію з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Зазначав, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 у 2021 році виїхав за кордон і в даний час проживає в ОСОБА_5 , існують певні складнощі щодо доступу до документів, які є доказами по справі.

Посилався на те, що у строк, встановлений судом для подання відзиву у справі №369/3387/23 позивач фізично не має можливості подати зустрічний позов.

Вказував, що звернення позивача до Києво-Святошинського районного суду Київської області із зустрічною позовною заявою не призведе до ситуації, коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зазначав, що звернення ОСОБА_1 до Києво-Святошинського районного суду Київської області із зустрічною позовною заявою не призведе до процесуальної економії, а лише - до надлишкових фінансових витрат позивача, що є неприпустимим, враховуючи принцип процесуальної рівності сторін, а також призвело б до того, що позивач звертався б до суду в загальному порядку поза межами трирічного строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України, з можливими наслідками пропуску такого строку.

Посилався на те, що в оскаржуваній ухвалі помилково зазначено, що він не повідомив суд про неявку в судове засідання, яке було призначено на 30 листопада 2023 року, оскільки 29 листопада 2023 року ним на офіційну адресу Печерського районного суду міста Києва була направлена заява, засвідчена електронним цифровим підписом про те, що у зв'язку з різким погіршенням стану здоров'я, він не має можливості прибути в суд для розгляду справи.

Вказував, що розглянувши справу за його відсутності, суд першої інстанції позбавив його права надати пояснення по суті спору та заперечення щодо клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, із змістом якого він навіть не був ознайомлений.

26 лютого 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність позивача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та стягнення компенсації.

У листопаді 2023 року представник відповідача подала до суду першої інстанції заяву, в якій просила залишити позов без розгляду.

В обгрунтування заяви вказувала на те, що 09 березня 2023 року ОСОБА_3 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з аналогічною позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя за правилами виключної підсудності.

Зазначала, що 04 липня 2023 року відповідач подав до Києво-Святошинського районного суду Київської області відзив на позовну заяву, в якому навів доводи, з яких підстав позовні вимоги не визнає та зазначив, що до складу спільного майна подружжя не включено частину майна, тому ним буде поданий зустрічний позов.

06 липня 2023 року представник відповідача у судовому засіданні підтвердив, що ним витребувано документи для подачі зустрічної позовної заяви.

Посилалася на те, що натомість, 16 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав до Голосіївського районного суду міста Києва позовну заяву, в якій також просить поділити між сторонами спільне майно подружжя.

Вважає, що розглядати два окремі позови між тими ж сторонами про поділ спільного майна подружжя є неможливим, а тому дана позовна має бути залишена без розгляду.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції посилаючись на п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України, виходив з того, що оскільки предметом даного позову є спільне майно подружжя, а в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області наявний також спір про поділ майна подружжя між тими ж сторонами, який поданий за правилами виключної підсудності, а тому поділ спільного майна подружжя має розглядатись в одному провадженні.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (пункт 4 частини першої статті 257 ЦПК України).

Тлумачення пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про залишення позову без розгляду є наявність у провадженні цього чи іншого суду справи із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору (постанову Верховного Суду від 08 квітня 2019 року у справі № 640/7778/18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі №917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вбачається з матеріалів даної справи №752/16829/23-ц, її сторонами є: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Предметом даної справи є поділ майна подружжя, а саме: легкового автомобіля марки Infinity модель FX-37, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та грошових коштів, що обліковуються на відкритому на ім'я ОСОБА_3 банківському рахунку в АТ «ОТП Банк» з виплатою компенсації.

З копії позовної заяви, яка була подана ОСОБА_3 до Києво-Святошинського районного суду Київської області (справа №369/3387/23) вбачається, що сторонами у справі є: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Предметом справи №369/3387/23 є поділ майна подружжя, а саме:

машиномісця № НОМЕР_2 , загальною площею 43,4 кв.м по АДРЕСА_1 , зареєстроване на ім`я ОСОБА_1 ;

земельної ділянки кадастровий номер :03:006:0126, площею 0,1066 га, цільове призначення для індивідуального садівництва, яка розташована за адресою: Київська область, Бучанський район, Бобрицька сільська рада,зареєстрована на ім`я ОСОБА_1 ;

земельна ділянка кадастровий номер :03:006:0128, площею 0,1174 га, цільове призначення для індивідуального садівництва, яка розташована за адресою: Київська область, Бучанський район, Бобрицька сільська рада, зареєстрована на ім`я ОСОБА_1 ;

земельна ділянка кадастровий номер :01:004:0003, площею 0,1054 га, цільове призначення для індивідуального садівництва, яка розташована за адресою: Київська область, Бучанський район, Бобрицька сільська рада, зареєстрована на ім`я ОСОБА_1 ;

земельна ділянка кадастровий номер :03:006:0127, площею 0,1049 га, цільове призначення для індивідуального садівництва, яка розташована за адресою: Київська область, Бучанський район, Бобрицька сільська рада, зареєстрована на ім`я ОСОБА_1 ;

вклад, розміщений на рахунку в AT «Укрексімбанк»;

нежитлове приміщення 92 будинку АДРЕСА_2 загальною площею 73,2 кв.м зареєстроване на ім`я ОСОБА_1 ;

земельна ділянка кадастровий номер :01:013:5087, площею 0,0675 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: Київська область, Бучанський район, зареєстрована на ім`я ОСОБА_1 ;

земельна ділянка кадастровий номер :01:013:5086, площею 0,0825 га., цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: Київська область, Бучанський район, зареєстрована на ім`я ОСОБА_1 ;

автомобіль марки PORSCHE модель PANAMERA зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 .

З викладеного вбачається, що сторони у даній справі та у справі№369/3387/23, що знаходиться на розгляді у Києво-Святошинському районному суді Київської області є ті ж самі, однак вимоги не є тотожними, оскільки стосуються різного майна, а відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення позову без розглядуна підставі п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Вказуючи на те, що позивач не позбавлений права подати зустрічну позовну заяву в рамках цивільної справи, яка перебуває в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області, суд першої інстанції не врахував, що право на пред'явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним.

При поданні заяв сторона має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків у цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

А тому, якщо особа пропустила строки на подачу зустрічного позову, вона не позбавлена права пред`явити позов у загальному порядку.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 листопада 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: