КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Коваленко І.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8292/2024
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У серпні 2023 року ТОВ «ФК «Ріальто» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 15 січня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 укладено договір № 0-9, за умовами якого відповідач отримав кредит на платіжну картку, емітовану АТ «Універсал Банк» в розмірі 5000 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Вказаний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації ОСОБА_1 на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, що передбачено Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору. Станом на 08 серпня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 26 477,28 грн, з яких: 4637 грн - заборгованість за кредитом, 2364,87 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1, 7 % за кожен день користування кредитом за період з 15 січня 2021 року по 14 лютого 2021 року, 19 475,41 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 23 березня 2021 року по 20 липня 2021 року.

Між ТОВ «ФК «Фінанс інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» 17 червня 2021 року укладено договір про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, відповідно до якого право вимоги за договором №0-9 від 15 січня 2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто». З дати відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Фінанс інновація» перестало бути кредитором, а ТОВ «ФК «Ріальто» набуло статусу кредитора за зобов`язанням боржника, відповідно до умов кредитного договору, у порядку правонаступництва у зобов`язаннях.

На підставі викладеного ТОВ «ФК «Ріальто» просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вказаному розмірі.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року позов ТОВ «ФК «Ріальто» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» суму боргу у розмірі 7001,87 грн, з яких: 4637 грн - заборгованість за кредитом, 2364,87 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1, 7 % за кожен день користування кредитом за період з 15 січня 2021 року по 14 лютого 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» судовий збір у розмірі 709,64 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2 379,60 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору та розподілу судових витрат, позивач ТОВ «ФК «Ріальто» подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року скасувати частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення, а саме:

-задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 23 березня 2021 року по 20 липня 2021 року (включно) у розмірі 19 475,41 грн;

-стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» витрати на професійну правничу допомогу з 9000 грн та судового збору у розмірі 2684 грн, понесених у суді першої інстанції;

-стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн та судового збору у розмірі 4026 грн, понесених у суді апеляційної інстанції.

Скаргу обґрунтовує тим, що з позовної заяви вбачається, що позивачем було заявлено в суді першої інстанції вимогу про стягнення 19 475,41 грн відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, проте судом першої інстанції було неправомірно відмовлено у стягненні суми заборгованості по відсоткам, судом першої інстанції не враховано той факт, що таке нарахування відбулося на підставі укладеного між позивачем та відповідачем договору №0-9 від 15 січня 2021 року.

Зазначає, що договір №0-9 від 15 січня 2021 року, укладений між сторонами, є чинним, не визнаний недійсним, не встановлена судовими рішеннями його нікчемність чи неукладеність, і докази цього відповідачем не надані в суді першої інстанції. Відповідачем не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, не надано належних, допустимих та достатніх доказів на спростування його правильності.

Вказує, що судом першої інстанції безпідставно зменшено суми понесених витрат на професійну правничу допомогу з 9000 грн до 2379,60 грн та зменшено розмір судового збору з 2684 грн до 709, 64 грн. Крім цього, відповідачем в суді першої інстанції не було заявлено клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, тому відсутні підстави для зменшення витрат.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 26 477,28 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Встановлено, що 15 січня 2021 року між сторонами був укладений договір позики в електронній формі № 0-9, відповідно до умов якого відповідачу позивачем був наданий кредит у розмірі 5000 грн.

Відповідно до п. 1.3 Договору позика надається строком на 30 днів до 14 лютого 2021 року.

Сукупна вартість позики складає 7550 грн з яких: сума кредиту - 5000 грн та сума процентів до сплати - 2550 грн.

Як видно з розрахунку заборгованості за Договором позики станом на 08 серпня 2023 року, утворилась заборгованість у розмірі 26 477,28 грн, з яких: 4637 грн - заборгованість за кредитом, 2364,87 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1, 7 % за кожен день користування кредитом за період з 15 січня 2021 року по 14 лютого 2021 року, 19 475,41 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 23 березня 2021 року по 20 липня 2021 року (а. с. 15).

ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» є юридичною особою, включеною до Державного реєстру фінансових установ 10 лютого 2017 року як фінансова компанія, а тому має право надавати фінансові послуги відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Між ТОВ «ФК «Фінанс інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» 17 червня 2021 року укладено договір про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, відповідно до якого право вимоги за договором №0-9 від 15 січня 2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто». З дати відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Фінанс інновація» перестало бути кредитором, а ТОВ «ФК «Ріальто» набуло статусу кредитора за зобов`язанням боржника, відповідно до умов кредитного договору, у порядку правонаступництва у зобов`язаннях.

Суд першої інстанції установив, що строк дії договору від 15 січня 2021 року сторонами визначений 30 днів (п. 1.3 договору) та в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про вчинення позичальником ОСОБА_1 дій щодо продовження договору, отже, договір кредиту від 15 січня 2021 року не був пролонгований та закінчив свою дію 14 лютого 2021 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 23 березня 2021 року по 20 липня 2021 року (включно) у розмірі 19 475,41 грн, суд першої інстанції виходив з того, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, а не у виді стягнення процентів за умовами п. 3.3. Кредитного договору щодо підвищеного розміру процентної ставки за користування кредитом, однак таких вимог позивач не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 6 ЦК України та ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно з ч.6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За змістом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При зверненні до суду позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію кредитного договору № 0-9 від 15 січня 2021 року, розрахунок заборгованості за вказаним договором, графік розрахунків із зазначенням сукупної вартості кредиту, Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а також Послідовність укладення договору між сторонами в інформаційно-технічній системі веб-сайту https :// monetka.com.ua.

У Послідовності дій зазначено, що відповідач направив запит (заяву) позивачу щодо можливості отримання кредиту з інформацією про бажані параметри кредиту; позичальник заповнив реєстраційну форму, де вказав фінансовий номер телефону; заповнив в ІТС анкету для оформлення кредиту, в якій, зокрема, мав зазначити дані платіжної карти; ознайомився з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику; позичальником акцептовано пропозицію укласти кредитний договір та надіслано на фінансовий номер телефону відповідача повідомлення про підписання кредитного договору.

В свою чергу відповідачу в особистому кабінеті на його фінансовий номер був надісланий одноразовий ідентифікатор для підтвердження згоди з умовами договору та його введення, а також ознайомлення з Правилами надання грошових коштів у позику.

Дану умову відповідач виконав, в ІТС ввів надісланий йому одноразовий ідентифікатор та акцептував пропозицію укласти кредитний договір, про що йому було направлено повідомлення про підписання кредитного договору 15 січня 2021 року о 16:50:02.

З наданих позивачем до кредитного договору доказів встановлено, що грошові кошти в розмірі 5000 грн були перераховані на картку відповідача НОМЕР_1 , 15 січня 2021 року (а.с. 13, 14).

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» перебувають в загальному доступі, опубліковані на сайті товариства.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними.

За таких обставин суд вважає, що договір позики був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст.ст. 6 , 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Про відповідність електронного правочину, підписаного за допомогою одноразового ідентифікатора за домовленість сторін, вимогам закону, висловив свою позицію і Верховний суд у постанові від 16 грудня 2020 року в справі № 561/77/19.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір позики був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст.ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Однак, з висновком суду першої інстанції про безпідставне нарахування відсотків поза межами строку кредитування колегія суддів не погоджується з таких підстав.

Встановлено, що 15 січня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 укладено договір № 0-9, за умовами якого відповідач отримала кредит на платіжну картку, емітовану АТ «Універсал Банк» в розмірі 5000 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Відповідно до п. 1.3. Договору строк надання Кредиту та строк дії Договору становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у Кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання Кредиту може бути подовжений в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

При цьому, умовами Договору від 15 січня 2021 року № 0-9 не передбачено нарахування штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу за невиконання Позичальником своїх зобов`язань.

Відповідно до п. 3.3. Договору, у випадку порушення строків повернення Кредиту, встановлених пунктом 1.3. Договору (з урахуванням пролонгації строку дії Договору), Позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього Договору.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідний правовий висновок зроблено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) та постановою Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Тобто, пунктом 3.3. Договору від 15 січня 2021 року № 0-9 встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч. 2. ст. 625 Цивільного кодексу України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Отже, відповідачу правомірно нараховані додаткові відсотки за п. 3.3. договору, тому колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення вказаних відсотків.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволенняпозову у повному обсязі.

Крім іншого, ТОВ «ФК «Ріальто» у позовній заяві та апеляційній скарзі просило суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання правової допомоги, апелянтом надано копію договору про надання правової допомоги від 02 червня 2022 року, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 03 березня 2023 року, копію платіжного доручення від 09 березня 2023 року №383, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 25 січня 2024 року, копію платіжної інструкції від 30 січня 2024 року №1166.

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, доходить висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 9000 грн та в суді апеляційної інстанції у розмірі 12 000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_1 на корить ТОВ «ФК «Ріальто» понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у розмірі 6000 грн.

Крім цього, у зв`язку із частковим скасуванням судового рішення і задоволенням позову в повному обсязі відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, апеляційний суд покладає на відповідача витрати позивача по оплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 6710 (2684 + 4026) грн.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року в частині стягнення за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період 23 березня 2021 року по 20 липня 2021 року (включно) та в частині розподілу судових витрат скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 475,41 (дев`ятнадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять) гривень та судові витрати у розмірі 12 710 (дванадцять тисяч сімсот десять) гривень.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 4, .

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова