ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року

м. Харків

справа № 953/22500/21

провадження № 22-ц/818/736/24

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

сторони справи:

позивач -Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 березня 2023 року ухвалене у складі судді Зуба Г.А.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 2771, 17 доларів США, що за курсом 28.05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.01.2021 складає 77731, 32 грн за кредитним договором № HAG4GK01270007 від 17.06.2005.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 17.06.2005 уклали договір № HAG4GK01270007. Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачці кредит у розмірі 42275.80 долар США на терміном до 16.06.2025, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. 18.10.2015 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення заборгованості. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2016 позов було задоволено та стягнуто заборгованість в розмірі 19638,14 доларів США, що еквівалентно 425165,73 грн. Однак, винесення рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2016 не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань, та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2016 виконано 18.01.2021, що підтверджується даними постанови ВДВС про закінчення виконавчого провадження. Проте Банк має право на стягнення з боржника процентів встановлених ст. 625 ЦК як санкція за невиконання зобов`язання тобто за період з 17.11.2015 по 18.01.2021 у розмірі 2771,17 долар США.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 березня 2023 року позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № HAG4GK01270007 від 17.06.2005, у розмірі 2771, 17 доларів США, що за курсом 28.05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.01.2021 складає 77731 грн 32 коп та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270.00 грн.

Рішення обґрунтовано тим, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Доказів щодо неправильності складеного Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачкою, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, до суду не надано. Інший розрахунок заборгованості, суду не представлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що заявник апеляційної скарги - ОСОБА_4 не був залучений до участі в розгляді даної справи, що призвело до порушення його прав та законних інтересів.

Апелянт зазначив, що суд не звернув уваги на те, що позивач просив суд стягнути на його користь 3 % річних від розміру заборгованості в сумі 19638,14 доларів США за кредитним договором HAG4GK01270007, яка була заявлена до стягнення в рамках цивільної справи № 640/18354/14-ц. Свої вимоги позивач мотивував тим, що рішенням Київського районного суду м. Харкова по справі було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вищевказану кредитну заборгованість. При цьому, розрахунок 3% річних від вказаної заборгованості також здійснено позивачем з посиланням та прив?язкою до обставин справи №640/18354/14-ц, оскільки початок їх нарахування співпадає з моментом подання позивачем уточненої позовної заяви в рамках вказаної справи - 17.06.2015, а закінчення періоду нарахування пов?язане з датою фактичного виконання рішення суду по вказаній справі - 18.01.2021. Оскільки справи випливають з одних й тих самих кредитних правовідносин, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в них є солідарними боржниками. Це обумовлено тим, що на момент укладення Кредитного договору HAG4GK01270007 від 17.06.2005 вони перебували у шлюбі. Скаржник зауважив, що 12.08.2008 шлюб було розірвано, однак питання щодо поділу спільного майна подружжя не вирішувалося. В свою чергу кредитні кошти було отримано під заставу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, Договір іпотеки також було укладено під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у шлюбі та за його письмовою згодою, а при поділі майна подружжя враховуються також і борги подружжя. Також апелянт просив застосувати позовну давність.

ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 також звернувся з апеляційною скаргою. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що справу було розглянуто судом за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду. Апелянт зазначив, що у зв?язку з військовими діями на території міста Харкова, відповідач була вимушена виїхати на проживання в інший регіон України та фактично не могла особисто отримувати від суду жодних судових повідомлень. Крім того, зі змісту вказаних повідомлень вбачається, що на них відсутній особистий підпис відповідача, підпис не співпадає з підписом відповідача у паспорті та натомість, у вказаних повідомленнях за отримання поштової кореспонденції від суду розписались невідомі відповідачу особи.

Скаржник також зауважив, що суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов?язки особи, що не була залучена до участі у справі, а саме ОСОБА_4 адже, дана справа та справа №640/18354/14-ц випливають з одних й тих самих кредитних правовідносин, в яких ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є солідарними боржниками, тому що на момент укладення Кредитного договору HAG4GK01270007 від 17.06.2005 вони перебували у шлюбі.. Скаржник зауважив, що 12.08.2008 шлюб було розірвано, однак питання щодо поділу спільного майна подружжя не вирішувалося. Апелянт зазначив, що при поділі майна подружжя враховуються також і борги подружжя. Також апелянт просив застосувати позовну давність.

Відзивів на апеляційні скарги до суду не надходило.

29.01.2024 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням ОСОБА_4 у лавах Збройних Сил України.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 17.06.2005 уклали договір № HAG4GK01270007. Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачці кредит у розмірі 42275.80 [Долар США] на терміном до 16.06.2025 , а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. (а.с. 10-11)

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, відповідачка зобов`язалась надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідачка зобов`язалась сплатити Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Зазначені обставини підтверджені наданими суду доказами, а також рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2016, яке набуло чинності, відповідно до якого стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № HAG4GK01270007. в розмірі 19638,14 долар США, що еквівалентно 426165,73 грн.(а.с. 4-5).

Відповідно до постанови приватного виконавця ВОХО Ярмоленко О.В. ВП № 63555440 від 18.01.2021, рішення Київського районного суду м.Харкова від 11.10.2016 виконано боржником та виконавче провадження закінчено.(а.с. 5 зворот 6).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідачки за період після подання уточненої позовної заяви від 16.11.2015 до фактичної дати виконання рішення суду відповідно постанови ВДВС від 18.01.2021, тобто за період з 17.11.2015 по 18.01.2021 року складає 2771,17 долар США, яка складається з наступного: 2771.17 долар США . 3% річних від простроченої суми, оскільки, рішенням Київського районного суду м.Харкова від 11.10.2016 було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, тобто за період з 17.06.2005 року по 21.05.2015 року.(а.с. 7 зворот).

Відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.01.2021 курс долара США складає 28, 05 гривень (а.с. 9).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц.

У постанові від 16 травня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 686/21962/15-ц відступила від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, в тому числі і за договором страхування, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

У постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 520/16692/16-ц зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналізуючи наведені норми матеріального права, правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, необхідно дійти висновку про те, що грошове зобов`язання це цивільне правовідношення, в якому праву вимоги кредитора кореспондує юридичний обов`язок боржника здійснити відповідний платіж, тобто вчинити дію, що полягає у передачі грошей.

У справі, що переглядається, у відповідача виник юридичний обов`язок здійснити відповідний платіж на виконання рішення суду, яким з нього стягнуто заборгованість на користь кредитора.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2016, яке набуло чинності, стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № HAG4GK01270007. в розмірі 19638,14 [Долар США], що еквівалентно 426165,73 грн.(а.с. 4-5).

Відповідно до постанови приватного виконавця ВОХО Ярмоленко О.В. ВП № 63555440 від 18.01.2021, рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2016 виконано боржником та виконавче провадження закінчено лише 18.01.2021.(а.с. 5 зворот 6).

А тому суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги правомірно виходив з того, що наявні правові підстави для застосування ст. 625 ЦПК України.

Доказів щодо неправильності складеного Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачкою, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, до суду не надано. Інший розрахунок заборгованості, суду не представлено.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржників, щодо не залучення у справі співвідповідача, а саме ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Таким чином, при солідарному обов`язку кредиторові надається право за своїм розсудом вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників і не одержавши задоволення, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника.

Отже банк звертаючись до суду з посовом про стягнення 3% річних на власний розсуд пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників, а саме до ОСОБА_1 .

Доводи скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 з приводу не повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи спростовуються матеріалами справи, а саме зворотнім поштовим повідомлення з відміткою вручено особисто. (а.с.30).

Колегія суддів також зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, а ОСОБА_4 не є стороною в даній справі то і підстав для застосування строків позовної давності апеляційний суд не вбачає.

З цих же підстав апеляційний суд також залишає без задоволення клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням ОСОБА_4 у лавах Збройних Сил України, адже ОСОБА_4 не є стороною в даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів у справі.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог і доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування даного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 березня 2023 року залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 квітня 2024 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук