Провадження № 22-ц/801/741/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 рокуСправа № 127/31861/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 127/31861/23 за апеляційною скаргою адвоката Горобця Д. Г. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Романюк Л. Ф. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» (далі ТОВ «Спектрум Ессетс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позов мотивовано тим, що 08 липня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» (після реорганізації ПУАТ «Фідобанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/3951/2/19248, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі у сумі 1 800 000 грн строком до 07 липня 2023 року зі сплатою 16 % річних, комісійних винагород та інших платежів відповідно до умов кредитного договору.

Кредитні кошти були призначені для придбання житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 407,9 кв. м, розташованого на земельній ділянці площею 0,04 га за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення указаного кредитного зобов`язання 08 липня 2008 року ПАТ «Ерсте Банк» укладено:

договори поруки № 014/3951/2/19248/2 з ОСОБА_2 та № 014/3951/2/19248/3 з ОСОБА_3 ;

договір іпотеки з ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О. О., реєстровий номер 3219.

Первісний кредитор ПАТ «Ерсте Банк» взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого в 2009 році ПАТ «Ерсте Банк» пред`явив останній вимогу про дострокове погашення заборгованості, станом на 05 грудня 2009 року у розмірі: 1 770 000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена заборгованість); 328 814,54 грн - нараховані відсотки за користування кредитними коштами.

25 лютого 2010 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Миронюк Н. В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 305 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Указаний виконавчий напис не виконаний.

25 вересня 2020 року між ПАТ «Фідобанк», яке є правонаступником АБ «Ажіо», ВАТ «АКБ «Престиж», ВАТ «Ерсте банк», ПАТ «Ерсте Банк», АБ «Факторіал - Банк», ВАТ «Себ Банк» та ТОВ «Спектрум Ессетс» укладено договір про відступлення прав вимоги № GL3N218881, за умовами якого останнє набуло права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/3951/2/19248 від 08 липня 2008 року та усіма забезпечувальними договорами, у тому числі за договорами поруки № 014/3951/2/19248/2, № 014/3951/2/19248/3 від 08 липня 2008 року та договором іпотеки, що посвідчувався приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О. О. 08 липня 2008 року за реєстровим № 3219.

Указує, що ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання щодо дострокового погашення кредитної заборгованості, тому з неї на підставі частини другої статті 625 ЦК України підлягають стягненню 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційні втрати.

Посилаючись на ці обставини, ТОВ «Спектрум Ессетс» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь за період з 24 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року включно, за кредитним договором № 014/3951/2/19248 від 08 липня 2008 року, інфляційні втрати у розмірі 458 935,99 грн та 3 % річних у розмірі 188 893,26 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Спектрум Ессетс» 354 495,33 грн інфляційних втрат та 3% річних у сумі 87 246,65 грн, за період з 06 жовтня 2020 року по 23 лютого 2022 року включно, за кредитним договором № 014/3951/2/19248 від 08 липня 2008 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом;

наявність виконавчого напису про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення;

до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки;

вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами у розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову;

у межах позовної давності є вимоги у період з 06 жовтня 2020 року по 23 лютого 2022 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У лютому 2024 року адвокат Горобець Д. Г. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати й ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 29 лютого 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 березня 2024 відкрито апеляційне провадження у справі та надано позивачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 березня 2024 року призначено справу до розгляду на 28 березня 2024 року о 09:40 год з повідомленням сторін.

28 березня 2024 року в судовому засіданні оголошено перерву до 11 квітня 2024 року 09:00 год.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

судом першої інстанції не було досліджено усі обставини справи;

первісний кредитор у позасудовому порядку змінив строк виконання основного зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса;

строк сплати сум по кредитному договору № 014/3951/2/19248 від 08 липня 2008 року настав 25 лютого 2010 року (день вчинення виконавчого напису);

строк позовної давності сплив 25 лютого 2013 року;

зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо);

вимоги про стягнення сум інфляційних втрат та 3 % річних є похідними вимогами, оскільки ці суми нараховуються на основну суму вимоги, по якій пропущено строк позовної давності;

позивач не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат до зобов`язання строк по якому настав по виконавчому напису, оскільки його право захищено у позасудовому порядку.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Спектрум Ессетс» указує, що:

рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують;

судом першої інстанції з`ясовано усі обставини справи, його висновки ґрунтуються на матеріалах справи та повністю спростовують доводи апеляційної скарги;

нарахування за прострочення виконання грошового зобов`язання інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних не є неустойкою чи штрафом у розумінні статей 549 ЦК України, 230 ГК України, тому заявлені вимоги не є похідними від вимог основного зобов`язання, відтак до них не застосовується позовна давність, відповідно до статті 266 ЦК України;

після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 08 липня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» (після реорганізації ПУАТ «Фідобанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/3951/2/19248, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 1 800 000 грн строком до 07 липня 2023 року зі сплатою 16 % річних, комісійних винагород та інших платежів відповідно до умов кредитного договору.

Пунктом 2.1 кредитного договору встановлено, що кредитні кошти призначені для придбання житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 407,9 кв. м, розташованого на земельній ділянці площею 0,04 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторони визначили, що повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється позичальником щомісячно відповідно до графіку погашення, що є додатком до договору (пункт 1.3 кредитного договору).

Відповідно до пункту 3.4 кредитного договору обчислення строку надання кредиту, нарахування відсотків та штрафних санкцій здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитними коштами, виходячи з кількості календарних днів у році, при цьому день отримання кредиту та день повернення кредиту вважаються одним днем.

Пунктом 3.6 кредитного договору встановлено, що забезпеченням цього договору є застава житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 407,9 кв. м, який розташований на земельній ділянці площею 0,04 га за адресою: АДРЕСА_1 ; порука фізичної особи - поручитель ОСОБА_2 ; порука фізичної особи - поручитель ОСОБА_3 ;

Згідно з п. 5.2 кредитного договору позичальник взяв на себе зобов`язання не пізніше 15-го числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту здійснювати часткове погашення кредиту та сплачувати проценти за фактичне користування кредитним коштами, згідно з графіком погашення, що є додатком № 1 до кредитного договору, та здійснити остаточне погашення отриманого кредиту до 07 липня 2023 року.

Пунктом 6.5 кредитного договору встановлено, що банк має право достроково вимагати виконання зобов`язань, у випадку порушення позичальником зобов`язань передбачених, зокрема, пунктом 5.2 договору.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника, 08 липня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» укладено договір поруки № 014/3951/2/19248/2 з ОСОБА_2 та договір поруки № 014/3951/2/19248/3 з ОСОБА_3

08 липня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О. О., реєстровий номер 3219.

Відповідно до договору іпотеки ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: цілий житловий будинок з прибудовою та спорудами, а також земельну ділянку, площею 0,0400 га з кадастровим номером :03:055:0061, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 3.1.4 договору іпотеки встановлено, що у випадку невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до пункту 5 договору іпотеки та за рахунок вирученої від реалізації суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свої вимоги, що будуть визначені на момент фактичного задоволення, включаючи кредит, відсотки, комісії, можливих неустойок та збитків, витрати на утримання заставленого майна, а також витрати, пов`язані з реалізацією предмета іпотеки.

Відповідно до пункту 5.4 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

25 лютого 2010 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Миронюк Н. В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 305 про звернення стягнення на предмет іпотеки та запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, задовольнити вимоги ПАТ «Ерсте Банк» у розмірі 2 204 619,65 грн, з яких: 1 770 000 грн сума основного боргу за кредитним договором; 328 814,54 грн сума відсотків за користування кредитом; 31 570 пеня за прострочення оплати кредиту; 74 235,11 грн пеня за прострочення сплати процентів.

25 вересня 2020 року між ПАТ «Фідобанк», яке є правонаступником АБ «Ажіо», ВАТ «АКБ «Престиж», ВАТ «Ерсте банк», ПАТ «Ерсте Банк», АБ «Факторіал - Банк», ВАТ «Себ Банк» та ТОВ «Спектрум Ессетс» укладено договір про відступлення прав вимоги № GL3N218881, згідно умов якого останнє набуло права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/3951/2/19248 від 08 липня 2008 року та усіма забезпечувальними договорами, у тому числі за договорами поруки № 014/3951/2/19248/2, № 014/3951/2/19248/3 від 08 липня 2008 року та договором іпотеки, що посвідчувався приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О. О. 08 липня 2008 року за реєстровим № 3219.

З листа Третього відділу ДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області № 2-1034-СП/14485-2021/1825 від 09 листопада 2021 року слідує, що 31 серпня 2020 року виконавче провадження (ВП № 59352027), з примусового виконання виконавчого напису від 25 лютого 2010 року за реєстровим № 305 закінчено, виконавчий документ повернено без виконання стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно, чи кошти боржника).

Відповідно до розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитним договором № 014/3951/2/19248 від 08 липня 2008 року на суму 2 098 814 грн, за період з 24 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року включно, інфляційні втрати складають 458 935,99 грн, 3 % річних 188 893,26 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Між сторонами виник спір з приводу відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що:

«стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Пленуму Вищого Господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року указано, що:

«інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові».

У постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16 зроблено висновок, що:

«інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц зроблено висновок, що:

«правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення».

Указана позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Відтак, наявність виконавчого напису про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.

Установивши, що відповідачкою прострочено грошове зобов`язання за кредитним договором № 014/3951/2/19248 від 08 липня 2008 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на отримання інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми.

Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц зроблено висновок, що:

«до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову».

У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року по справі № 922/4099/17 зроблено висновок, що:

«вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову».

Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/16945/14, від 27 квітня 2018 року у справі №908/1394/17, від 21 листопада 2018 року у справі № 642/493/17-ц.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути 3% річних та інфляційні втрати за період з 24 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року відмінено з 24 год 00 хв 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Матеріалами справи встановлено, що позовна заява надійшла до суду першої інстанції 06 жовтня 2023 року.

Отже, у межах позовної давності є вимоги за період з 06 жовтня 2020 року по 23 лютого 2022 року.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно обмежив період стягнення коштів трьома останніми роками, що передували зверненню позивача до суду з цим позовом, отже доводи відповідача щодо незастосування місцевим судом строку позовної давності апеляційний суд відхиляє, як необґрунтовані.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

У цій справі відповідачем не спростований розмір заборгованості, відповідно до положень статті 625 ЦК України, завлений позивачем та зазначений у його розрахунку, відтак слід погодитися з висновками суду першої інстанції про часткову доведеність позовних вимог.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно установив, що наявність виконавчого напису про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє відповідачку від відповідальності, відтак позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, а також правильно встановив, що позивачем не пропущено загальний трирічний строк позовної давності, визначив період для стягнення відшкодування з 06 жовтня 2020 року по 23 лютого 2022 року та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Спектрум Ессетс» заборгованості, нарахованої відповідно до положень статті 625 ЦК України.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального і процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, тому не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати сплачені у якості судового збору слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Горобця Д. Г. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за відповідачем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ

судді: Світлана КОПАНИЧУК

Віталій ОНІЩУК