Єдиний унікальний номер судової справи: 21-1781/10
Номер провадження: 22-ц/812/63/24 Суддя - доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Темнікової В.І., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Ковальським Є.В.,

за участю представника ДВС - Щербатюка А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві

Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 вересня 2023 року, постановлену під головуванням судді - Чулупа О.С. в приміщенні того ж суду по справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання зняти арешт,

в с т а н о в и л а:

17 травня 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі - Заводський відділ ДВС) щодо відмови в знятті арешту з нерухомого майна.

В обґрунтування скарги зазначала, що на виконанні Заводського відділу ДВС перебувало зведене виконавче провадження № 53500323, до складу якого входило виконавче провадження № 29318093 по виконанню виконавчого листа 2-11781/2010 виданого Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ «Кредобанк» (в подальшому замінено на ПАТ «Дельта Банк») заборгованості за кредитним договором в сумі 701 229,40 грн та судові витрати у сумі 910 грн з кожного.

Під час здійснення виконавчого провадження, державним виконавцем описано та арештовано нерухоме майно боржника за адресою АДРЕСА_1 , яке реалізовано на електронних торгах, кошти від реалізації якого в сумі 354 409,09 грн перераховано на рахунок стягувача, а також перераховано 35 440,91 грн в рахунок виконавчого збору. 22 серпня 2017 року головним державним виконавцем Карастан А.О., винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

28 травня 2018 року приватним виконавцем Куліченком Д.О. відкрито виконавче провадження № 56488311 за заявою ПАТ «Дельта Банк» з виконання вказаного вище виконавчого листа 2-11781/2010 на залишок заборгованості. 14 червня 2021 року на підставі ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва замінено стягувача з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал».

18 листопада 2021 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Українська факторингова компанія» було укладено договір № 14876183 про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 23/025/08- G від 07 березня 2008 року з усіма доповненнями, що укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2

ОСОБА_2 сплатила борг перед новим кредитором, та того ж дня отримала довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором у зв`язку з чим 14 грудня 2021 року приватним виконавцем Куліченком Д.О. виконавче провадження № 56488311 завершено на підставі п.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме повернено виконавчий документ за письмовою заявою стягувача. Між тим, арешт на нерухоме майно, накладений Заводським відділом ДВС, а саме житловий будинок по АДРЕСА_2 не знято та повідомлено про те, що виконавче провадження № 23318093 знищено, натомість підстав для зняття арешту з нерухомого майна не має.

Посилаючись на викладені обставини, та на те, що про наявний арешт дізналася 10 травня 2023 року, ОСОБА_1 просила суд визнати неправомірною бездіяльність Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відмови у знятті арешту з нерухомого майна та зобов`язати Заводський відділ ДВС зняти арешт та заборону відчуження з всього нерухомого майна, накладеного згідно постанови головного державного виконавця Заводського ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Карастан А.О. від 02 березня 2017 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 вересня 2023 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у невжитті заходів щодо зняття арешту на все майно, що належить ОСОБА_2 накладеного відповідно до постанови про арешт майна боржника від 02 березня 2017 року за виконавчим провадженням № 53500323. Скасовано постанову головного державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Карастан О.А. від 02 березня 2017 року про накладення арешту на все майно ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 53500323.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки заборгованість скаржниці перед Банком погашено в повному обсязі, то й немає підстав для звернення стягнення на майно, що їй належить, а за такого відсутні підстави для подальшого продовження арешту майна.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, Заводський відділ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи просив ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що при накладанні арешту на майно боржниці державний виконавець діяв відповідно до закону та в межах повноважень. 22 серпня 2017 року виконавче провадження № 29318093 завершено на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Залишок боргу за виконавчим документом складає 382 503, 94 грн з урахуванням залишку нестягнутого виконавчого збору в сумі 34 773,03 грн. При цьому арешт з майна може бути знято відповідно до закону, у разі добровільного виконання боржницею рішення суду. Крім того, на думку апелянта скаргу подано з пропущеним строком на оскарження дій або бездіяльності посадових осіб Заводського ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), оскільки ОСОБА_1 було відомо про накладений арешт ще 08 грудня 2021 року, коли вона зверталась із заявою про його скасування. При цьому клопотання про поновлення строку ОСОБА_1 не заявляла та питання про поновлення пропущеного строку судом першої інстанції не вирішувалось.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, вимоги викладені в ній не відповідають чинному законодавству та є хибними, натомість ухвала суду першої інстанції є законною, просила апеляційну скаргу Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

У судове засідання скаржниця - ОСОБА_1 та представники стягувачів не з`явилися, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши суддю - доповідача, представника ДВС, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2010 року, в якому ухвалою того ж суду від 16 серпня 2010 року виправлено описку, стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором № 23/025/08 -G від 07.03.2008 року в сумі 701229,40 грн. та судові втрати у сумі по 910 грн. з кожного (т. 1 а.с. 89-90,97).

На підставі вказаного рішення суду Центральним районним судом м. Миколаєва 17 вересня 2010 року видано виконавчий лист № 2-1-1781/2010 про стягнення на користь ПАТ «Кредитпромбанк» з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 23/025/08 -G від 07.03.2008 року в сумі 701229,40 грн. та судові витрати у сумі по 910 грн. з кожного (т. 1 а.с. 104).

Постановами старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС Суліковською М.С. від 18 жовтня 2011 року відкрито виконавчого провадження № 29318093 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-1-1781/2010 виданого 17 вересня 2010 року, накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження (т. 2 а.с. 48-51).

16 листопада 2013 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на ОСОБА_1 (т. 1 а.с.194).

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2015 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-1-1781/2010, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 17.з9.2020 року про солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору в розмірі 701 229,40 грн. та судові витрати у розмірі 910 грн. у відношенні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з ПАТ «Кредитпромбанк» на правонаступника ПАТ «Дельта Банк» (т. 1 а.с. 115).

28 лютого 2017 року головним державним виконавцем Заводського відділу ДВС Карастан А.О. винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження №53500323 про стягнення коштів з боржниці ОСОБА_3 куди увійшло й виконавче провадження № 29318093 (т. 2 а.с. 146).

02 березня 2017 року постановою головного державного виконавця Заводського відділу ДВС Карастан А.О. у ВП № 53500323 від 02 березня 2017 року накладено арешт на майно ОСОБА_3 , окрім житлового будинку АДРЕСА_3 з усіма господарськими будівлями та спорудами, що належить боржнику (т. 2 а.с.87-88).

Постановою головного державного виконавця Заводського відділу ДВС Карастан А.О. від 03 березня 2017 року у виконавчому провадженні ВП № 29318093 знято всі арешти з майна боржника ОСОБА_3 , а саме: житловий будинок АДРЕСА_3 з усіма господарськими будівлями та спорудами, накладені органами державної виконавчої служби, крім арешту накладеного для забезпечення позову (т.2 а.с. 145).

22 серпня 2017 року головним державним виконавцем Заводського відділу ДВС Карастан А.О. із зведеного ВП № 53500323 виведене ВП №293318093 відносно боржниці ОСОБА_3 про стягнення на користь ПАТ «Кредитпромбанк» (правонаступник - ПАТ «Дельта Банк») з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 23/025/08 -G від 07.03.2008 року в сумі 701229,40 грн. та судові витрати у сумі по 910 грн. з кожного (т. 2 а.с.85-86).

Постановою головного державного виконавця Заводського відділу ДВС Карастан А.О. виконавчий лист №2-1-1781/2010 від 17.09.2010 року відносно ОСОБА_3 на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійсненні виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, повернуто стягувачу ПАТ «Дельта Банк» (т. 2 а.с. 52).

Крім того, у вказаній постанові зазначено, що в ході здійснення виконавчого провадження, державним виконавцем описано та арештовано нерухоме майно боржника за адресою АДРЕСА_1 , яке реалізовано на електронних торгах. Кошти від реалізації перераховано на рахунок стягувача у розмірі 354409,09 грн., виконавчий збір у розмірі 35 440,91 грн.

28 травня 2018 року за заявою ПАТ «Дельта Банк» приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №56488311 з виконання виконавчого листа №2-1-1781/2010 від 17.09.2010.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2021 року замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні щодо виконання рішення у цивільній справі №2-1-1781/2010 за позовом ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т. 1 а.с.37).

18 листопада 2021 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Українська Факторингова Компанія» укладено договір №14876183 про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 23/025/08-G від 07.03.2008 року, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 за умовами якого всі права вимоги до боржника перейшли до ТОВ «Українська Факторингова Компанія» (т. 2 а.с. 60-64).

Згідно довідки ТОВ «Українська Факторингова Компанія» №18/11 про відсутність заборгованості, станом на 30 листопада 2021 року ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №23/025/08-G від 07.03.2008 року, укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 погашена у повному обсязі, претензій щодо його виконання у ТОВ «Українська Факторингова Компанія» не має (т.2 а.с.65).

4 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченком Д.О. на підставі письмової заяви стягувача винесено постанову про повернення виконавчого листа №2-1-1781/2010 стягувачу (т. 2 а.с.53-54).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 травня 2023 року на все нерухоме майно, належне ОСОБА_3 (окрім будинку АДРЕСА_3 з усіма господарськими будівлями та спорудами) накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 53500323, видана 02.03.2017 року, видавник: головний державний виконавець Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Карастан А.О. (т. 2 а.с.56-59).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 2 частини четвертої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» регулює випадки, коли арешт з майна та коштів боржника знімається постановою державного виконавця чи постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Частиною четвертою цієї статті передбачено вичерпний перелік підстав для зняття арешту у виконавчому провадженні, що перебуває на виконанні, і повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, не є такою підставою.

Частиною п`ятої наведеної статті передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення.

У статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Встановлено, що виконавчий документ №2-1-1781/2010, виданий 17 вересня 2010 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення боргу на користь ПАТ «Кредитпромбанк» (правонаступник ПАТ «Дельта Банк») з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 23/025/08 -G від 07.03.2008 року в сумі 701229,40 грн. та судові витрати у сумі по 910 грн. з кожного на підставі постанови головного державного виконавця Заводського відділу ДВС Карастан А.О. від 17.09.2010 року відносно ОСОБА_3 повернуто стягувачу ПАТ «Дельта Банк» на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, що на момент повернення виконавчого листа стягувачу у державного виконавця були відсутні передбачені Законом підстави для зняття арешту з майна боржника, оскільки повернення виконавчого листа з підстав, передбачених статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

А відтак дії виконавця є правильними.

Станом на 17 травня 2023 року - день звернення ОСОБА_1 зі скаргою до суду виконавчий лист відносно скаржниці на виконанні не перебував, оскільки 14 грудня 2021 року його повернуто приватним виконавцем стягувачу на підставі заяви останнього, про що також свідчить довідка стягувача про відсутність претензій до скаржниці з приводу стягнутої заборгованості за кредитним договором № 23/025/08 -G від 07.03.2008 року.

В матеріалах справи відсутні будь-які документально підтверджені відомості про те, що в період з 14 грудня 2021 року (повернення виконавчого листа стягувачу) до дня розгляду цієї справи у суді першої інстанції органами державної виконавчої служби проводились виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа №2-1-1781/2010 від 17 вересня 2010 року.

Особа, яка вважає себе правонаступником стягувача та повідомлена про розгляд цієї справи в суді, не ініціювала продовження виконавчих дій, а вчинення будь-яких дій державним виконавцем за межами виконавчого провадження є неможливим, тому збереження більше 6 років арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржниці Ботезату до шлюбу ОСОБА_6 .

Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 липня 2023 року у справі №761/687/14 (провадження №61-5887св23).

Наявність у матеріалах справи довідки ТОВ «Українська факторингова компанія» про відсутність до боржниці ОСОБА_1 претензій з виконання кредитного договору №23/025/08-G від 07.03.2008 року, укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 є підставою для скасування наявного арешту щодо майна останньої.

Виконавцем не доведено суду підстав збереження арешту, накладеного на майно скаржниці у 2017 році (наявність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також будь-які відомості стосовно рішення про стягнення виконавчого збору).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для збереження арешту на майно скаржниці та задовольнив скаргу.

Разом з тим, задовольняючи скаргу суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заявляючи вимоги про визнання неправомірною бездіяльність Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відмови у знятті арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних вимог, а саме звернення останньої із заявою до Заводського відділу ДВС про зняття арешту перед поданням скарги до суду та відмови Заводського відділу ДВС про вирішення питання щодо арешту на майно. В матеріалах справи наявна лише заява ОСОБА_1 до Заводського відділу ДВС про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №29318093 від 05 травня 2023 року (т.2 а.с.66).

А відтак вимоги про визнання неправомірною бездіяльність Заводського відділу ДВС задоволенню не підлягають.

До того ж, дійшовши висновку про відсутність підстав для збереження арешту на майно ОСОБА_7 суд скасував постанову головного державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Карастан О.А. від 02 березня 2017 року про накладення арешту на все майно ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 53500323, а не зняв арешт накладений вказаною постановою як то передбачено ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи наведене порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зняття арешту, накладеного постановою головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Карастан О.А. від 02 березня 2017 року в межах виконавчого провадження № 53500323 на майно ОСОБА_2 .

За таких обставин, на підставі п.2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення скарги, а саме зняття арешту, накладеного постановою головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Карастан О.А. від 02 березня 2017 року в межах виконавчого провадження № 53500323 на майно ОСОБА_2 та відмови в іншій частині вимог.

Доводи апеляційної скарги про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду зі скаргою не можуть бути взяті до уваги, оскільки Заводський відділ ДВС не скористався своїм правом на подання заяви про застосування строку позовної давності під час розгляду справи у суді першої інстанції, що є його процесуальним обов`язком.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги в повному обсязі, оскільки не зняття арешту з майна заявниці за відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також будь-які відомості стосовно рішення про стягнення виконавчого збору є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання зняти арешт - задовольнити частково.

Зняти арешт, накладений постановою головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Карастан О.А. від 02 березня 2017 року в межах виконавчого провадження № 53500323 на майно ОСОБА_2 .

В іншій частині вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 22 січня 2024 року