МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 477/594/23
Провадження № 22-ц/812/42/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Крамаренко Т.В., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2023 року про закриття провадження, постановлену під головуванням судді Козаченка Р.В. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Миколаївський районний центр комплектування та соціальної підтримки Миколаївської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій посилалася на те, що з грудня 2015 року вони з ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом відпочивали, придбавали необхідні для користування та вжитку речі, збирали кошти на придбання власної, спільної квартири, фактично виконували права та обов`язки подружжя, а навесні 2022 року планували взяти шлюб. Спочатку разом мешкали по АДРЕСА_1 , а в 2019 році разом переїхали жити за адресою АДРЕСА_2 , до батьків заявниці.

ОСОБА_3 був старшим лейтенантом відділення напрямків командного пункту штабу військової частини НОМЕР_1 , тому під час вторгнення Російської Федерації в Україну 24 лютого 2022 року був на своєму робочому місці і виконував бойові розпорядження. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 під час авіаційного удару в м. Маріуполі загинув, про що складено Акт про настання смерті від 04.04.2022 року. Про загибель ОСОБА_3 заявниці повідомив друг ОСОБА_4 , який служив разом із ОСОБА_5 .

Заявниця не має можливості здійснити поховання свого цивільного чоловіка, адже його тіло досі перебуває у м. Маріуполі.

За допомогою та роз`ясненнями щодо пошуку тіла ОСОБА_3 , оформлення свідоцтва про смерть, отриманням будь-якої інформації щодо загиблого заявниця звернулася до Миколаївського районного територіального центру комплектування соціальної підтримки, однак їй було відмовлено й повідомлено, що через відсутність в неї документів, які б підтверджували родинні або подружні відносини із загиблим ОСОБА_3 , інформацію їй надавати заборонено.

Встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу необхідно заявниці для можливості отриманням будь-якої інформації, документів щодо загиблого ОСОБА_3 від Миколаївського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та штабу військової частини НОМЕР_1 .

Відносини, які склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 можуть підтвердити свідки, які постійно з ними спілкувалися, бачили на власні очі відносини між ними, знали про їх наміри та плани на майбутнє.

Посилаючись на викладене, а також на п.6 рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99, рішення ЄСПЛ «Джонстон проти Ірландії», лист Верховного Суду України від 01.01.2012 року щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, ст.3 СК України, ст. 4, 315, 318 ЦПК України, просила встановити факт проживання однією сім`ю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з грудня 2015 року по день смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 травня 2023 року до участі у справі у якості заінтересованої особи залучено Миколаївський районний центр комплектування та соціальної підтримки Миколаївської області.

Із письмових пояснень начальника Миколаївського районного центру комплектування та соціальної підтримки Миколаївської області від 05.09.2023р. (а. с. 61-62) вбачається, що відповідно до п. 2 Постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Згідно п. 1 ст. 16-1 у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Статтею 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено осіб, що мають право на пенсію у разі втрати годувальника, а ст. 31- членів сім`ї померлого, що перебували на його утриманні.

Також в письмових поясненнях зазначено, що у постанові від 22 березня 2023 року по справі № 290/289/22-ц Верховний Суд виснував, що вимоги жінки про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з чоловіком, який загинув під час участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і стримуванні збройної агресії російської федерації, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2023 року провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення: факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , в період з грудня 2015 року і до часу його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрито та роз`яснено заявниці, що вона має право звернутися до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства з дотриманням правил підсудності.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив із того, що хоча в своїй заяві про встановлення юридичного факту ОСОБА_1 вказала, що вона направлена на отримання в майбутньому даних та документів про померлого співмешканця, проте суд першої інстанції вбачав, що такий факт надає значно більше правових можливостей для підтвердженого судовим рішенням члена сім`ї загиблого військовослужбовця, зокрема, й вирішенням питання про виплату грошової допомоги в зв`язку із загибеллю військовослужбовця.

За змістом ч.1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

При цьому, ч. 1 ст. 5 КАС України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Міністерство оборони України та його органи є спеціально уповноваженим суб`єктом на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, а таку допомогу може отримати ОСОБА_1 у разі встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , який загинув під час участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і стримуванні збройної агресії російської федерації.

За предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Тож, врахувавши правову мету звернення заявниці до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу, який має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку має місце спір про право, який повинен вирішуватись у порядку позовного провадження. Про таке ж застосування норм права йде мова і у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22.

За таких підстав заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі підлягає закриттю, оскільки заява стосується публічно-правових відносин і має бути вирішена в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 через свого представника звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що ухвала винесена передчасно через неповне встановлення обставин, які мають значення для справи.

В апеляційній скарзі, повторюючи обставини, викладені в заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначає, що мета заявниці направлена на отримання в майбутньому даних та документів про померлого співмешканця. Інша зацікавлена особа - ОСОБА_2 , який є рідним братом померлого ОСОБА_3 , заперечень не висловлював, факт проживання разом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтвердив, будь-який спір про право між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 взагалі відсутній.

Однак суд першої інстанції вбачив те, що такий юридичний факт надає значно більше правових можливостей для підтвердженого судовим рішенням члену сім`ї загиблого військовослужбовця, зокрема й вирішенням питання про виплату грошової допомоги в зв`язку із загибеллю військовослужбовця, тому залучив до розгляду справи ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Закриваючи провадження у справі, суд послався на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22. Але, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду вважає, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має розглядатися за правилами цивільного судочинства в окремому провадженні, а тому висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц щодо підсудності таких спорів адміністративному суду, є помилковими.

Ухвалою від 22 вересня 2023 року по справі № 560/17953/21 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Отже, питання підсудності по справам щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з військовослужбовцем, який загинув (помер) під час участі у бойових діях до теперішнього часу є невирішеним та з 22.09.2023 перебуває на розгляді Великої Палати Верховного Суду.

Враховуючи викладене, просила скасувати ухвалу суду про закриття провадження у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Від Миколаївського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що апеляційна скарга обґрунтована лише тим, що ухвалою від 22.09.2023 по справі № 560/17953/21 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Тому питання підсудності по справам щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з військовослужбовцем, який загинув (помер) під час участі у бойових діях до теперішнього часу є не вирішеним та з 22.09.2023 перебуває на розгляді Великої Палати Верховного Суду. Так як рішення ВС демонструє розуміння нормативних приписів в обставинах конкретної справи (казуальне тлумачення), таке судове рішення не може бути «шаблоном» для вирішення будь-яких справ безвідносно до встановлених у них фактів, суті спірних правовідносин і змісту позовних вимог. Враховуючи викладене, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року апеляційне провадження у справі було зупинене до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 560/17953/21 за позовом ОСОБА_6 до Міністерства оборони України про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 31 січня 2024 року провадження у справі поновлено.

Учасники процесу до судового засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України ).

Під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або відмовити в позові (ст. 264 ЦПК України).

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Закриваючи провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд першої інстанції виходив з того, що хоча в своїй заяві про встановлення юридичного факту ОСОБА_1 вказала, що вона направлена на отримання в майбутньому даних та документів про померлого співмешканця, проте встановлення такого факту надає значно більше правових можливостей для підтвердженого судовим рішенням члена сім`ї загиблого військовослужбовця, зокрема, й вирішенням питання про виплату грошової допомоги в зв`язку із загибеллю військовослужбовця, що у спірних правовідносинах необхідно враховувати правову мету звернення заявниці до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статуту. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення. Тому пославшись на постанову Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №290/289/22 суд зазначив, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі підлягає закриттю, оскільки заява стосується публічно-правових відносин і має бути вирішена в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Зазначений у ст. 315 ЦПК України перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, не є вичерпним.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

В той же час слід зазначити, що відповідно до діючого законодавства існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Так, не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.

Саме про це свідчить правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постановах від 08.11.2019 у справі № 161/853/19, від 18.12.2019 у справі № 370/2598/16-ц.

У разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.

У той же час зазначений у статті 315 ЦПК України перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, не є вичерпаним. До таких фактів, зокрема, належить факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту, без розгляду якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особами особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

При цьому між ОСОБА_1 та Миколаївським районним центром комплектування та соціальної підтримки Миколаївської області не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки останній не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.

При цьому, відповідно до частини п`ятої статті 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам. Аналогічне правило закріплено в частині четвертій статті 172 КАС України про те, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, не можуть бути поєднаними в одному провадженні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, та оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки ці вимоги підсудні судам різних юрисдикцій.

Разом з тим 30.01.2020 Велика Палата Верховного Суду розглянула справу № 287/167/18-ц за заявою ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Ємільчинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якій заявник просив суд установити факт, що у списку евакуйованих громадян Чорнобильського району Київської області було допущено описку щодо дати народження ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) ОСОБА_7 , який під порядковим № 69 значиться як ОСОБА_7 , 1952 року народження.

У цій справі Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що встановлення юридичного факту, який пов`язаний із вирішенням спору із суб`єктом владних повноважень щодо права на отримання пенсії, відповідно до частини другої, пункту 3 частини шостої статті 12, пункту 2 частини першої статті 263 КАС України має розглядатися в спрощеному позовному провадженні як справа незначної складності за правилами адміністративного судочинства.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 22.03.2023, на яку постався суд першої інстанції, застосувавши наведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц, виснував про те, що оскільки вимоги заявниці пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, то відповідно за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 визнала помилковими такі висновки Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки вказаний підхід до визначення юрисдикції справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не узгоджується із завданням і метою адміністративного судочинства, визначеними статтею 2 КАС України. Також Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду, приймаючи рішення у справі № 560/17953/21 у постанові від 18 січня 2024 року вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, висновок суду про закриття провадження у справі з підстав того, що того заява ОСОБА_1 має розглядатися в порядку адміністративного судочинства є помилковим, а відтак доводи викладені в апеляційній скарзі є слушними.

Згідно з п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 379, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст.389ЦПК України.

Головуючий

Судді:

Повний текст постанови складено 15 лютого 2024 року.