Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3717/21 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 8 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/3717/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), про визнання протиправними та скасування постанови державного виконавця та акта про передачу майна стягувачу, а також зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Нестерчук Світлани Сергіївни, на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2023 року, а також за апеляційними скаргами адвоката Нестерчук Світлани Сергіївни та представника ОСОБА_3 - адвоката Бородіна Дмитра Вікторовича, на додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 4 жовтня 2023 року, які ухвалені під головуванням судді Дубовік О.М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року адвокат Нестерчук С.С., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 1 червня 2007 року між ВАТ « Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладений договір застави, за умовами якого ОСОБА_2 передала в заставу банку належний їй автомобіль Mazda 3, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Даний договір застави був укладений з метою забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань за договором, укладеним між ними 31 травня 2007 року.

На підставі договору відступлення права вимоги, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 13 листопада 2018 року, позивач набув право вимоги за вказаним договором застави та належним чином зареєстрував відповідне обтяження даного транспортного засобу.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором предмет застави був добровільно переданий позивачеві у позасудовому порядку.

Однак, 2 вересня 2021 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький) Дідківський А.С., під час виконання рішення суду про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів описав та наклав арешт на частину вказаного транспортного засобу.

У подальшому старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький) Сладь Т.П. винесено постанову про передачу частини цього автомобіля стягувачу в рахунок погашення боргу та складено відповідний акт.

Вказує, що на даний час спірний транспортний засіб перебуває у володінні ОСОБА_3 , що порушує права ОСОБА_1 , який, будучи заставодержателем цього рухомого майна, вправі зареєструвати за собою право власності на спірний автомобіль.

Наявність порушеного права ОСОБА_1 внаслідок накладення арешту на цей автомобіль встановлено також й постановою Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі №296/314/19.

Таким чином, уточнивши позовні вимоги, представник позивача просила визнати протиправним та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницьктй) Сладь Т.П. про передачу майна стягувачу від 17 грудня 2021 року та акт передачі майна в рахунок погашення боргу від 17 грудня 2021 року щодо передачі ОСОБА_3 частини автомобіля Mazda 3, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Також просила зобов`язати ОСОБА_3 повернути автомобіль Mazda 3, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 4 жовтня 2023 року задоволено заяву представника ОСОБА_3 - адвоката Бородіна Д.В., про ухвалення додаткового рішення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

Представник позивача - адвокат Нестерчук С.С., подала апеляційні скарги на рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, в яких, зокрема, зазначила, що 9 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця із заявою про повернення йому спірного автомобіля та надав документи, які підтверджують ту обставину, що він є заставодержателем цього транспортного засобу й вказаний автомобіль був переданий йому заставодавцем у позасудовому порядку. Однак, вказана заява залишилася без задоволення з посиланням та ту обставину, що постановою Житомирського апеляційного суду у справі №296/314/19 йому відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо зняття арешту та заборони відчуження автомобіля Mazda 3, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вказує, що зазначена постанова апеляційного суду у подальшому була скасована Верховним Судом, який встановив, що спірний автомобіль переданий у заставу позивачеві на підставі відповідного договору від 1 червня 2007 року. Право вимоги за цим договором перейшло до ОСОБА_1 , який і звернувся до суду з метою захисту своїх прав, адже наявність арешту та заборони відчуження вказаного автомобіля перешкоджають йому зареєструвати за собою право власності на це заставне майно. Верховним Судом також встановлено, що зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_2 належним чином не виконувала, отже заставодержатель вправі звертатися до суду з позовом про звільнення спірного автомобіля з-під арешту, накладеного в межах виконавчого провадження, у якому він не є стягувачем.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції залишив поза увагою зміст постанови Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі №296/314/19.

Вважає помилковим висновок суду про те, що Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки цей відділ є структурним підрозділом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) та не є юридичною особою. При цьому, суд за власною ініціативою здійснив перевірку інформації у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань й вказав про те, що як юридична особа зареєстроване лише Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Стверджує, що суд необгрунтовано відхилив її пояснення про те, що позов пред`явлений до органу державної виконавчої служби, тобто до державного органу - Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ).

Окрім того, суд безпідставно відмовив у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_3 повернути спірний автомобіль лише з тих підстав, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування постанови державного виконавця про передачу майна стягувачу, а також акта про передачу цього майна пред`явлені до неналежного відповідача.

Наголошує на тому, що ОСОБА_1 , будучи заставодержателем спірного автомобіля, не надавав державному виконавцю згоду на звернення стягнення на цей транспортний засіб для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, таким чином відсутні підстави для звернення стягнення на спірне майно ( арешт, вилучення, реалізація), а саме, - для передачі ОСОБА_3 частини автомобіля Mazda 3, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Спірний автомобіль перебуває у власності ОСОБА_3 без належних правових підстав, що в силу положень статті 1212 ЦК України є підставою для задоволення позовних вимог про повернення зазначеного транспортного засобу позивачеві.

Враховуючи вищезазначене, представник ОСОБА_1 - адвокат Нестерчук С.С., просила скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення,- про задоволення позовних вимог.

Також вказує, що при ухваленні додаткового рішення суд порушив вимоги частини другої статті 258 ЦПК України, оскільки не була постановлена ухвала про призначення до розгляду заяви адвоката Бородіна Д.В. про ухвалення додаткового рішення.

Окрім того, розгляд справи здійснювався у порядку загального позовного провадження, відтак й додаткове рішення належало розглядати за такими ж правилами. Проте, суд ухвалив додаткове рішення без виклику сторін, у порядку письмового провадження.

Звертає увагу на те, що матеріали справи не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Також вважає, що при вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд не врахував критерії реальності адвокатських послуг та розумності їх розміру.

За таких обставин, представник позивача просила скасувати додаткове рішення.

Апеляційна скарга на додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області також була подана й представником ОСОБА_3 - адвокатом Бородіним Д.В., в якій представник відповідача вказує, що у протоколі погодження гонорару від 1 грудня 2021 року зазначено, що вартість професійної правничої допомоги (вивчення матеріалів справи, судової практики, складання процесуальних документів, участь адвоката в судових засіданнях, вивчення матеріалів інших пов`язаних справ та матеріалів виконавчих проваджень) є фіксованою та становить 70000 грн. Ці кошти підлягають сплаті клієнтом протягом 10 календарних днів після набуття рішенням суду законної сили.

Позивач не подав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, відтак відсутні правові підстави для зменшення гонорару адвоката до 15000 грн.

Враховуючи вищезазначене, адвокат Бородін Д.В. просив змінити додаткове рішення, збільшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , з 15000 грн. до 70000 грн.

В судовому засіданні адвокат Нестерчук С.С. підтримала апеляційні скарги, подані нею в інтересах ОСОБА_1 , та не визнала доводи, викладені в апеляційній скарзі представника ОСОБА_3 .

При цьому, пояснила, що спірний автомобіль з грудня 2021 року перебуває у володінні ОСОБА_3 , який без достатніх правових підстав забрав цей транспортний засіб зі штрафмайданчика. Вказана обставина перешкоджає ОСОБА_1 зареєструвати за собою право власності на автомобіль Mazda 3, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . При цьому, ОСОБА_2 у добровільному порядку погодилася передати це рухоме майно у власність позивачеві, як це передбачено умовами договору застави.

Таким чином, єдиним можливим способом захисту прав позивача є звернення до суду з даними позовними вимогами.

Також звернула увагу на численну практику Верховного Суду у справах, в яких учасниками спірних правовідносин є відповідні відділи Державної виконавчої служби.

ОСОБА_3 та його представник - адвокат Бородін Д.В., не визнали апеляційні скарги представника позивача та підтримали апеляційну скаргу адвоката Бородіна Д.В. на додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 4 жовтня 2023 року.

При цьому, ОСОБА_3 зауважив, що у спірних правовідносинах права ОСОБА_1 жодним чином не порушені, оскільки до фізичної особи не можуть перейти права кредитора за кредитним договором, кредитором у якому є банк. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 8 листопада 2023 року у справі №206/4841/20. Отже, ОСОБА_1 не є заставодержателем спірного майна й позбавлений можливості ставити питання про скасування постави та акта державного виконавця про передачу майна стягувачу.

ОСОБА_3 звертає увагу на ту обставину, що він належним чином набув право власності на частину автомобіля Mazda 3, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та цей транспортний засіб не може бути вилучений у нього.

Адвокат Бородін Д.В. також пояснив, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, отже суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Проте, при вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення не врахував практику суду касаційної інстанції та безпідставно зменшив розмір витрат на правничу допомогу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги представника ОСОБА_1 підлягають до задоволення, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 є стягувачем у зведеному виконавчому провадженні НОМЕР_6 про стягнення з ОСОБА_4 на користь фізичних осіб грошових коштів.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 20 травня 2015 року визначено, що частка боржника ОСОБА_4 у майні, зокрема, у транспортному засобі MAZDA-3, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_2 , право власності на який набуте разом з його дружиною ОСОБА_2 за період шлюбу, становить частину.

В межах даного виконавчого провадження старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький) Дідківським А.С. 1 вересня 2021 року винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на частину автомобіля Mazda 3, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_4

2 вересня 2021 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький) Дідківським А.С. винесено постанову про опис та арешт частини вказаного автомобіля.

У подальшому належна боржнику ОСОБА_4 частина вказаного автомобіля була передана на реалізацію шляхом проведення електронних торгів. Оскільки торги не відбулися, 17 грудня 2021 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький) Сладь Т.П. винесено постанову про передачу ОСОБА_3 належної ОСОБА_4 частини вказаного автомобіля в рахунок погашення боргу в сумі 64957 грн.

Цього ж дня старшим державним виконавцем складений акт про передачу майна в рахунок погашення боргу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2022 року №912 Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький) реорганізовано шляхом його приєднання до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ).

В судовому засіданні також встановлено, що 1 червня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 укладений договір застави, відповідно до якого ОСОБА_2 з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором №014/4708/73/110849 від 31 травня 2007 року, передала в іпотеку банку автомобіль MAZDA 3, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , шасі № НОМЕР_1 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 надав суду копію договору про відступлення права вимоги за договором застави, укладеного 13 листопада 2017 року між ним та ТОВ « Фінансова компанія «Укрфінанс груп», за умовами якого позивач набув право вимоги за договором застави, який був укладений 1 червня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ « Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 .

В судовому засіданні також встановлено, що 13 листопада 2018 право вимоги за вказаним договором застави перейшло від первісного кредитора до ПАТ « ОКСІ Банк» на підставі договору, укладеного цього ж дня між вказаним товариством та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

В подальшому, 13 листопада 2018 року, між ПАТ « ОКСІ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія « Укрфінанс груп» також був укладений договір відступлення права вимоги за вказаним договором застави транспортного засобу.

Таким чином, внаслідок укладення 13 листопада 2018 року угод про відступлення права вимоги, заставодержателем переданого у заставу автомобіля є ОСОБА_1 .

Наявна в матеріалах справи заява ОСОБА_2 містить інформацію про те, що у зв`язку з наявністю заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 174713 грн. 94 коп., вона передала у позасудовому порядку у власність позивачеві автомобіль MAZDA 3, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , шасі № НОМЕР_1 , який перебував у володінні останнього на час вилучення цього транспортного засобу державним виконавцем.

В судовому засіданні також встановлено, що ОСОБА_1 з метою захисту свого переважного права на задоволення вимог за рахунок переданого у заставу автомобіля звертався до суду з позовом про зняття арешту та заборони відчуження цього майна.

Постановою Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі №296/314/19 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Звільнено з-під арешту та заборони відчуження майна автомобіль MAZDA 3, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 ( НОМЕР_2 ), шасі № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , виданого 1 червня 2007 року Житомирським ОРЕВ УДАІ УМВС України в Житомирській області, які накладено згідно з постановами Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міжрегіонального управління юстиції в Житомирській області від 4 червня 2014 року та від 10 червня 2014 року у виконавчому провадженні НОМЕР_7.

Під час розгляду даної справи суд касаційної інстанції встановив, що до ОСОБА_1 перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним 1 червня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 . При цьому, суд зазначив, що забезпечувальне обмеження ОСОБА_1 зареєстроване раніше ніж публічне обмеження, вжите державним виконавцем, а тому ОСОБА_1 має пріоритет у реалізації предмета застави.

Верховним Судом також встановлено, що зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_2 належно не виконала ( у матеріалах справи немає доказів, які свідчать про протилежне).

Таким чином, суд касаційної інстанції констатував, що ОСОБА_1 є заставодержателем спірного автомобіля й має переважне право на задоволення своїх вимог, оскільки ОСОБА_2 не виконала забезпечене заставою зобов`язання за кредитним договором.

Саме на зазначені обставини й посилався позивач при зверненні до суду з позовними вимогами про визнання протиправними та скасування постанови державного виконавця від 17 грудня 2021 року, акта про передачу майна стягувачу та зобов`язання ОСОБА_3 повернути спірний автомобіль.

Так, за змістом частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У пунктах 1 та 4 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Згідно зі статтею 1 Закону України « Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів ( посадових осіб) ( далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Тому відчуження майна з прилюдних торгів за правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу, й така угода може визнаватися недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.

Разом з тим, вказаний Закон допускає, що реалізація арештованого майна на прилюдних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на прилюдних торгах та запропонувати йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна.

Частинами 8 та 9 статті 61 Закону України « Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Майно передається стягувачу за ціною третього аукціону або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Отже, передбачена вказаною нормою процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які в силу положень пункту 4 частини другої статті 11 ЦК України можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Висновок про можливість застосування вказаної норми цивільного законодавства до правовідносин, пов`язаних з вимогами про визнання незаконними та скасування постанови та акта державного виконавця про передачу майна стягувачу викладений у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі №509/2654/19.

У постановах Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі №463/13099/21 та від 10 січня 2024 року у справі №206/1140/22 зазначено, що вимоги про оспорення акта та постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу є спором про право цивільне, пов`язаним, зокрема, з належністю майна особі, незалежно від того, хто оспорює такі акти та постанови ( боржник чи інша заінтересована особа.

Як свідчать матеріали справи, на час вирішення державним виконавцем питання про передачу майна стягувачу спірний автомобіль був переданий позивачеві, який, будучи заставодержателем цього транспортного засобу, мав законні підстави для задоволення вимог за рахунок вказаного рухомого майна. Однак, переданий в заставу автомобіль був вилучений у ОСОБА_1 та на даний час перебуває у володінні ОСОБА_3 , що вказує на порушення прав позивача.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, ОСОБА_3 посилався на ту обставину, що законодавством не передбачена можливість відступлення права вимоги за кредитними договорами на користь фізичних осіб, отже позивач не є заставодержателем спірного автомобіля й зазначеними постановою та актом державного виконавця жодним чином не порушуються права ОСОБА_1 .

Однак, під час вирішення спору у справі №296/314/19 судом касаційної інстанції надано правову оцінку обставинам, за якими ОСОБА_1 набув право вимоги до ОСОБА_2 на підставі вказаного договору застави.

Отже, відсутні підстави стверджувати про те, що позивач не є заставодержателем спірного транспортного засобу.

Відповідно до положень статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот грунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме визначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Як встановлено судом, обтяження вказаного транспортного засобу у зв`язку з його передачею в заставу було зареєстроване раніше ніж публічне обтяження, застосоване державним виконавцем. Окрім того, частка боржника ОСОБА_4 у цьому майні була визначена у розмірі частини. Однак, незважаючи на вказані обставини, ОСОБА_3 забрав вказаний автомобіль з місця його тимчасового зберігання, що свідчить про наявність підстав для застосування положень статті 1212 ЦК України.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про визнання протиправними постанови та акта про передачу майна стягувачу пред`явлені до неналежного відповідача, оскільки Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) є структурним підрозділом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) й відсутні відомості про реєстрацію цього відділу як окремої юридичної особи.

Однак, відповідно до пункту 1 Типового положення про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 20 квітня 2016 року №1183/5, відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України ( далі - Відділ) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, є структурним підрозділом та підпорядковується міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України ( далі - міжрегіональне управління юстиції) через відповідні управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України ( далі - Управління).

Пунктом 12 Типового положення також передбачено, що Відділ є юридичною особою, має рахунки в органах Державної казначейської служби України, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування авансового внеску стягувача, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Отже, звертаючись до суду з даними вимогами, позивач вірно вказав суб`єктний склад відповідачів, пред`явивши позовні вимоги, зокрема, й до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ).

Таким чином, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення,- про задоволення позову.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, відсутні підстави для відшкодування ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу.

За таких обставин, додаткове рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити адвокату Бородіну Д.В у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Враховуючи ту обставину, що позов та апеляційну скаргу задоволено, на користь ОСОБА_1 з відповідачів необхідно стягнути 3178 грн. судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Бородіна Дмитра Вікторовича, залишити без задоволення.

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Нестерчук Світлани Сергіївни, задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати незаконними та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницьктй) Сладь Тетяни Павлівни про передачу майна стягувачу від 17 грудня 2021 року та акт передачі майна в рахунок погашення боргу від 17 грудня 2021 року щодо передачі ОСОБА_3 частини автомобіля Mazda 3, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Зобов`язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 автомобіль Mazda 3, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 4 жовтня 2023 року скасувати та постановити нове судове рішення,- про відмову у задоволенні заяви адвоката Бородіна Дмитра Вікторовича про ухвалення додаткового рішення.

Стягнути із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) на користь ОСОБА_1 по 1059 грн. 33 коп. судового збору з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 26 лютого 2024 року.