Номер провадження: 22-ц/813/1556/24
Справа № 507/1807/22
Головуючий у першій інстанції Дармакука Т.П.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Любашівської окружної прокуратури Одеської області, Головного управління Національної поліції в Одеській області,

третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Одеська обласна прокуратура,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 04.05.2023 ускладі судді Дармакуки Т.П.,

встановив:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду грошові кошти в розмірі 1 085 400 грн., а також просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Одеській області судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 20000 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що органом досудового розслідування його обвинувачували в тому, що 21 квітня 2014 року приблизно о 16 годині 40 хвилин, перебуваючи біля магазину «Некст», що розташований по вул. Кірова в смт. Любашівка Одеської області, в процесі раптово виниклої сварки з потерпілим ОСОБА_2 , з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, в момент, умисно наніс один удар ногою потерпілому ОСОБА_2 , в область голови, в результаті чого останній впав на землю, після чого наніс йому ще декілька ударів ногою в область голови, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, садна лобної ділянки та в ділянці спинки носу, синців на нижній повіці правого ока та на слизовій оболонці верхньої губи, перелому коронок 1-го та 2-го правих зубів верхньої щелепи справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. За таких обставин, орган досудового слідства кваліфікував його дії за ч.1 ст.122 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

28 червня 2014 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Вироком Любашівського районного суду від 17 жовтня 2014 року його визнано невинуватим за ч. 1 ст. 122 КК України, в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, в якому він обвинувачувався. Зазначений вирок апеляційний суд Одеської області скасував та постановив новий, яким ОСОБА_1 визнав невинуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення та виправдано його по цій статті КК України.

В подальшому вироком Любашівського районного суду від 12 січня 2018 року визнав ОСОБА_1 невинуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення та виправдано його по цій статті КК України.

Вироком Одеського апеляційного суду від 24 вересня 2021 року, вирок першої інстанції від 12 січня 2018 року скасовано та ухвалено новий яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу.

08 вересня 2022 року Верховний суду колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду вирок Одеського апеляційного суду від 24 вересня 2021 року щодо ОСОБА_1 скасував і закрив кримінальне провадження.

Таким чином, з моменту проголошення вказаної постанови 08 вересня 2022 року набрав законної сили вирок Любашівського районного суду від 12 січня 2018 року відносно ОСОБА_1 , яким його визнано невинуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення та виправдано його по цій статті КК України.

Отже, за період з 28 червня 2014 року по 08 вересня 2022 року ОСОБА_1 незаконно притягнуто як підозрюваного, обвинуваченого та незаконно засуджено.

За таких обставин позивач вказував на те, що на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, яка за його розрахунком становить 1085400 грн.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 04.05.2023 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Любашівського районного суду Одеської області від 04.05.2023 та ухвалити нове рішення, яким його позовну заяву задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що йому нанесена величезна матеріальна та моральна шкода, оскільки у відношенні нього незаконно було відкрито кримінальне провадження; відносно нього навмисно створювалися штучні докази вини; його часто та безпідставно викликали на допити та слідчі дії, погрожували арештом; йому незаконно повідомлено про підозру у скоєнні злочину, якого він не вчиняв, його незаконно було притягнуто до кримінальної відповідальності; відносно нього обиралися запобіжні заходи; його незаконно було визнано винним у вчинені злочину, якого він не вчиняв і призначено покарання. Не зробив, на його думку, нічого протизаконного позивач був вимушений доводити на протязі тривалого часу своїм сусідам, друзям, колегам, партнерам по бізнесу, рідним про те, що він не скоював ніякого злочину. В результаті тривалого психологічного тиску на нього і постійних стресів він підірвав своє здоров`я. Були суттєво порушені його зв`язки у суспільстві і зараз він прикладає багато зусиль для того, щоб їх налагодити та привести до того рівня, які були до притягнення його до кримінальної відповідальності. За цей час позивач перебував в нестерпних умовах та став інвалідом.Не дивлячись на викладені факти, які доведені рішеннями судів, Любашівський районний суд Одеської області протиправно відмовив у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу Керівник Любашівської окружної прокуратури посилається на те, що рішення є законним та обґрунтованим. Окрім пред`явлення підозри будь-яких інших процесуальних заходів забезпечення кримінального провадження та заходів примусового впливу, запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_1 , які могли б якимсь чином обмежити його права слідчим, прокурором чи судом не застосувалися. Повідомлення про підозру не оскаржувалося. За результатами 08.09.2022 Касаційного кримінального суду у справі №507/1603/15 закрито кримінальне провадження без зазначення про те, що закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, виправдання чи визнання невинуватим ОСОБА_1 . У рішенні відсутні будь-які посилання на ст.284 КПК України. Підстави для застосування ст.1176 ЦК України відсутні. Тілесних ушкоджень зазнав ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 . Законом передбачено право на відшкодування у разі постановлення виправдувального вироку суду, але кримінальне провадження закрито без зазначення про те, що закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, виправдання чи визнання невинуватим ОСОБА_1 . Отже, у позивача не виникло право порушувати питання про відшкодування моральної шкоди на підставі положень ст.ст.1167,1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Шкода, якщо припустити її наявність, не породжує абсолютного права на її відшкодування в тому розмірі, який заявлено позивачем, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності з наданням відповідних доказів щодо розміру заподіяної шкоди. Позивачем не надано належних та допустимих доказів та не подано їх до суду щодо заподіяння моральної шкоди у вказаному розмірі. На час проведення досудового розслідування позивач працював, отримував дохід, його родичі були працевлаштовані до Ф/Г «Промінь», яке орендувало 25 земельних ділянок сільськогосподарського призначення, але таку інформацію він не повідомив, зазначаючи лише безпідставні доводи про те, що бізнес перебуває в занепаді у зв`язку з зіпсованою репутацією.

У відзиві на апеляційну скаргу Одеська обласна прокуратура посилається на те, що законом передбачено право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Суд першої інстанції вірно встановив, що у позивача не виникло право на відшкодування моральної шкоди з підстав, визначених законом. Судом обґрунтовано враховано, що позивачем вказано на будь-які факти незаконності процесуальних дій, що обмежують чи порушують його права та свободи, незаконності проведення оперативно-розшукових заходів стосовно нього. Розрахунок моральної шкоди є безпідставним, сума відшкодування повинна відповідати принципу поміркованості та розумності.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Одеській області посилається на те, що рішення є законним та обґрунтованим, апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Факт закриття кримінального провадження не є доказом неправомірності дій, такі обставини не доводять наявність порушеного права. Доводи про набрання законної сили вироком, який скасований, є помилковим. Кримінальне провадження закрито не з підстав визначених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» для відшкодування шкоди. Крім того, наявність моральної шкоди підлягає доказуванню, що не доведено позивачем. Витрати на правову допомогу є неспівмірними та задоволенню не підлягають.

У відзиві на апеляційну скаргу Державна казначейська служба України посилається на законність рішення суду першої інстанції. ОСОБА_1 помилково ототожнює Державну казначейську службу України з Державою Україна та з особою, яка завдала шкоду. Держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган наділений повноваженнями саме у спірних відносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай орган, діями якого завдано шкоду. Казначейство є неналежним відповідачем у справі. Крім того, відсутні підстави визначені законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», тому позов задоволенню не підлягає. Розмір шкоди є необґрунтованим та у разі висновку про їх стягнення не може бути стягнути лише у мінімальному розмірі. Вимоги про судові витрати є безпідставними та завищеними.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що 27 червня 2014 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - ч.1 ст.122 КК України, а саме в тому, що 21 квітня 2014 року приблизно о 16 годині 40 хвилин, перебуваючи біля магазину «Некст», що розташований по вул. Кірова в смт. Любашівка Одеської області, в процесі раптово виниклої сварки з потерпілим ОСОБА_2 , з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар ногою потерпілому ОСОБА_2 в область голови, в результаті чого той впав на землю, після чого ОСОБА_1 наніс йому ще декілька ударів ногою в область голови, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді «садно шкіри лобу і спинки носу, синець нижнього віка правого ока і на слизистій оболонці верхньої губи справа, струс головного мозку, лакунарний крововилив лівої гемісфери», які згідно висновку експерта № 74 від 21.05.2014 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості (а.с.155-156).

Вироком Любашівського районного суду Одеської області від 17.10.2014 р. ОСОБА_1 визнано не винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку із відсутністю в його діях складу зазначеного правопорушення (а.с.13-14).

25.12.2014 колегією суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду

Одеської області вирок Любашівського районного суду Одеської області від 17.10.2014 скасовано, у зв`язку з порушенням вимог п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України, постановлено новий вирок, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та виправдано у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення (а.с.15-16).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 14.05.2015, вирок апеляційного суду Одеської області від 25.12.2014 скасовано та призначено новий розгляд провадження в суді апеляційної інстанції (а.с.157-161).

За результатами нового розгляду 31.08.2015 апеляційним судом Одеської області винесено ухвалу, якою апеляційні скарги прокурора та потерпілого задоволено частково, вирок Любашівського районного суду Одеської області скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції (а.с.162-168).

23.10.2015 за результатами підготовчого судового засідання, ухвалою Любашівського районного суду Одеської області на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України обвинувальний акт з додатками повернуто прокурору для усунення недоліків (а.с.169-170).

В подальшому після усунення недоліків, обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 , який затверджено 17.11.2015 направлено до Любашівського районного суду Одеської області для розгляду по суті (а.с.23).

12.01.2018 Любашівським районним судом Одеської області ухвалено винесено вирок, яким ОСОБА_1 визнано не винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину та виправдано його за цією статтею КК України (а.с.17-19).

24.09.2021 колегією суддів Одеського апеляційного суду ухвалено вирок, яким вирок Любашівського районного суду Одеської області від 12.01.2018 скасовано та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподаткованим мінімумів доходів громадян у сумі 1700 гривень.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_1 звільнено від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (а.с.24-28).

За результатами касаційного розгляду колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду 08.09.2022 винесено постанову, якою касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задоволено частково, вирок Одеського апеляційного суду від 24.09.2021 скасовано, кримінальне провадження закрито (а.с.20-22).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито з підстави, яка відмінна від тих, які передбачені ст. 2 Закону № 266/94-ВР та факт закриття кримінальної справи не є доказом неправомірності дій, позивачем не вказано на будь-які факти незаконності процесуальних дій, що обмежують чи порушують його права та свободи, незаконне проведення оперативно-розшукових заходів стосовно нього.

Проте погодитися з такими висновками суду неможна виходячи з наступного.

Частинами 1 та 2 ст. 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення,

незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною 2 ст. 1 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ст. 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

- постановлення виправдувального вироку суду;

- встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

- закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода (п. 5 ст. 3 Закону № 266/94-ВР).

Встановлено, що починаючи з 27 червня 2014 року ОСОБА_1 , якому повідомлено про підозру у вчинення кримінального правопорушення ч.1 ст.122 КК України, перебував під кримінальним переслідуванням.

Кримінальне провадження неодноразово розглядалося судами першої та апеляційної інстанції, та остаточним рішенням провадження закрито. При цьому не встановлено в діях ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення, а зміст постанови касаційного суду свідчить про неправомірне скасування апеляційним судом виправдувального вироку Любашівського районного суду Одеської області від 17.10.2014 з посиланням на те, що апеляційним судом не встановлена необґрунтованість виправдання ОСОБА_1 судом першої інстанції.

У зв`язку з закриттям кримінального провадження за подібних висновків та обставин відсутні підстави вважати ОСОБА_1 винним у вчиненні злочину, яке йому остаточно було інкримінованим, при цьому очевидним є факт перебування під слідством та судом, починаючи з 2014 року. Остаточно обставини того, що останній є порушником закону, та вжиті щодо нього заходи переслідування були законними не встановлено.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Зважаючи на те, що вину ОСОБА_1 не доведено, останній має право на відшкодування шкоди, незважаючи на те, що підстава, з якої закрито касаційним судом провадження, буквально не зазначена Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». За встановлених фактичних обставин слід констатувати порушення прав позивача, що надає право на задоволення його вимог.

Статтею 4 вищезгаданого Закону встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з ст. 13 Закону № 266/94-ВР питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Станом на час розгляду справи законом встановлений мінімальний розмір заробітної плати 6700 грн, з часу пред`явлення підозри і до закриття провадження з 28.06.2014 по 08.09.2022 минуло 98 місяців та 11 днів, відтак на відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню 660000 грн з держави.

Суд не вбачає підстав та належного обґрунтування для відшкодування шкоди в розмірі 1085400 грн, оскільки стягнення його в такому розмірі не відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

Отже, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позову з мотивів та підстав, викладених вище.

Часткове задоволення позову надає право на стягнення витрат на правову допомогу, на підтвердження їх понесення надані квитанції на суму 20000 грн, договір про надання правової допомоги, додаткова угода з описом виконаних робіт та їх вартості (а.с.12,38,34).

З врахуванням заперечень проти такого розміру витрат відповідачів, необхідності дотримання критеріїв співмірності та реальності витрат, а також з врахуванням пропорційності задоволених вимог стягненню підлягають витрати в розмірі 3000 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 04.05.2023 скасувати, ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна, за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 660000 (шістсот шістдесят тисяч) грн, витрати на професійну правову допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн, в решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 03.04.2024

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева