03.04.2024 Єдиний унікальний номер 205/1346/24
Єдиний унікальний номер 205/1346/24
Провадження № 2/205/1849/24
03 квітня 2024 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Приходченко О.С.
при секретарі Король Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства,
ОСОБА_1 06 лютого 2024 року через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, зняття арешту з рахунків, зняття боргу по сплаті аліментів та стягнення моральної шкоди.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2024 року позов було залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п.п. 2, 4, 5, 9 ч. 3 ст. 175, абз. 2 ч. 1, ч.ч. 4, 5 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 13 лютого 2024 року було подано виправлений позов, який зареєстрований судом 14 лютого 2024 року.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до провадження суду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2024 року ОСОБА_1 проведенні судового засідання в режимі відеоконференції було відмовлено.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2024 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року вирішено питання про розгляд справи в заочному порядку.
Позивач у своєму позові посилався на те, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 2007 року, який було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 травня 2018 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син, ОСОБА_3 , батьком якого записано позивача. У 2016 році він виїхав на постійне проживання до Чехії, звідки надсилав відповідачеві грошові кошти на утримання дитини. Наприкінці лютого 2018 року відповідач з дитиною приїхали до Чехії, де у подружжя був намір залишитися проживати постійно, проте, повернувшись з роботи вночі 10 березня 2018 року, позивач виявив, що дружина з сином повернулися в Україну. Після розірвання шлюбу між сторонами існувала домовленість, відповідно до якої син проживатиме з матір`ю, позивач перераховуватиме кошти на утримання сина, а на канікули він приїжджатиме до батька в Чехію. З часом позивач став помічати, що дитина не схожа на нього, про що почали говорити друзі і родичі. У березні 2020 року ОСОБА_1 зробив тест ДНК, за результатами якого ймовірність його батьківства відносно дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключена. У серпні 2020 року він зробив повторний тест в іншій клініці, який теж виключив ймовірність батьківства позивача відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З даного приводу відповідач жодних пояснень не надала. З початком повномасштабного вторгнення відповідач разом з дитиною виїхала до Канади, де проживають у матері ОСОБА_2 . Просив суд виключити відомості про нього, як про батька, з актового запису № 299 від 31 березня 2009 року, зробленого Орджонікідзевського ВДРАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області, про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У своїй заяві до суду просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлена в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відзив на позов не надала. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 7 ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ, підсудних Приморському районному судові м. Маріуполя Донецької області, Орджонікідзевському районному судові м. Маріуполя Донецької області та Першотравневому районному судові Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в актовому записі про народження № 299 від 31 березня 2009 року, зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що ІНФОРМАЦІЯ_3 було видано свідоцтво про народження (а.с. 17).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства»).
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу
Згідно зі ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до частини першої статті 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
За загальним правилом оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ч.ч. 1, 2 ст. 136 СК України), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.
Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до положень ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
При цьому, суд не може прийняти зазначені докази як допустимі та достовірні, оскільки при проведенні відповідного аналізу на ймовірність батьківства ОСОБА_1 відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ані 24 березня 2020 року, ані 19 серпня 2020 року експерти не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, а відбір матеріалу (зразків) було відібрано без дотримання процедури ідентифікації осіб, про що зазначено у самих результатах.
У ч. 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
У ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.
Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Інших доказів, які б у своїй сукупності давали підстави встановити відсутність біологічного споріднення між ОСОБА_1 та неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що стверджує позивач, судові надано не було. Тобто, обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, достовірними доказами не доведено.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимоги про виключення відомостей про позивача як батька з актового запису про народження неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід відмовити.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
З урахуванням того, що позивачеві у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати у справі слід віднести за його рахунок.
На підставі викладеного, керуючись ст. 126 СК України, ч. 1 ст. 141, ст.ст. 263, 264, ч.ч. 1-7 ст. 265, 4 ст. 268, ч. 1 ст. 280, ст. ст. 281, 282 ЦПК України, суд
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) про оспорювання батьківства відмовити.
Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).
Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення позивачем може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Суддя: