Провадження №: 2/336/471/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 січня 2024 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючого судді Звєздової Н.С., за участі секретаря судового засідання Іванченко О.С., позивача ОСОБА_1 представника Мазур О.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжя у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача - адвокат Мазур О.С., яка діє на підставі Договору про надання правової допомоги б/н від 01.09.2023, Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 15.09.2023, серії АР №1140880, звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить суд: позбавити відповідачку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов обґрунтовано тим, що в 2013 році ОСОБА_1 познайомився з ОСОБА_3 . Згодом сторони стали проживати однією сім`єю, як чоловік та жінка. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька - ОСОБА_4 . З 2018 року позивач та відповідачка припинили сімейні відносини, стали проживати окремо. Відповідачка фактично створила нову сім`ю.

З цього часу неповнолітня донька сторін ОСОБА_4 проживає з батьком, знаходиться а його повному утриманні та вихованні. Після припинення відносин мати дівчинки перестала спілкуватися з дитиною, утримувати її, брати участь у її вихованні, піклуватися про неї. Відповідачка близько п`яти років не спілкується з донькою, не зустрічається, не телефонує їй, не проявляє будь-якого інтересу до її життя та виховання, не приділяє їй уваги в такому малолітньому віці, коли дівчинці потрібна материнська любов та турбота.

Відповідачка фактично покинула доньку, коли їй було чотири роки. Мати не займалась підготовкою дитини до школи, не відвідувала батьківських зборів у дошкільному дитячому закладі та у школі. Відповідачка не піклується про стан здоров`я дитини, не бере участі у відвідуванні лікарів, не приймає участі ані матеріальної, ані фізичної участі у її оздоровленні. Всі обов`язки із забезпечення розвитку дитини та піклування про її здоров`я позивач здійснює самостійно.

Позивач повністю утримує доньку, допомагає з виконанням домашнього завдання, забезпечує фізичний та духовний розвиток дитини.

З початком військової агресії російської федерації відповідачка ОСОБА_3 жодного разу не поцікавилася питанням безпеки дитини, не запропонувала допомоги з евакуацією доньки з міста Запоріжжя в більш безпечні регіони України або закордон. За своєю ініціативою відповідачка взагалі не виходить на зв`язок, тобто самоусунулась від виконання батьківського обов`язку виховувати дитину.

Позивач не звертався з позовом про стягнення аліментів з відповідачки, оскільки має можливість сам утримувати доньку.

Враховуючи, що протягом п`яти останніх років відповідачка не забезпечує належних умов розвитку та виховання дитини, не займається її вихованням, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що свідчить про її ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку та утриманню дитини, вважаємо за необхідно звернутися до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав.

Ухвалою суду від 19.09.2023 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні.

16.11.2023 до суду надійшов висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району №22.01/01-34-919 від 13.11.2023 про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с.49).

Відповідачем відзив на позов не подано.

Ухвалою суду від 11.12.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов.

Представник позивача - адвокат Мазур О.С. підтримала позовну заяву.

Відповідачка ОСОБА_3 , згідно ст.128 ЦПК України, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Причини неявки суду не повідомила. Заяви про розгляд справи без її участі та заперечення не надала.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Парфенюк Л.П. в судове засідання не з`явилась. надала заяву про розгляд справи без її участі

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що є сусідкою позивача, з яким знайома з 2018 року. Колишню дружину позивача бачила 2 рази. Наразі позивач проживає з дівчиною, у них народилась спільна дитина. У дітей в квартирі багато іграшок, позивач піклується про свою доньку. Донька добре навчається. Часто бачить позивача з дітьми разом під час прогулянки.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , пояснив суду, що є сусідом позивача та товаришем. Відповідачку бачив декілька разів. Вихованням дівчинки займається позивач та його нова дружина. Зі слів позивача знає, що відповідачка не підтримує відносини з донькою давно, не вітає з днем народження. Неодноразово був у позивача вдома, жодного разу відповідачку не бачив.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення учасників справи, здійснивши допит свідків, з`ясувавши правовідносини між сторонами та перевіривши їх наявними доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено та перевірено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с.7).

Позивач разом з донькою проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виданою головою правління ОСББ «ДЕПО 81». Також зазначено, що мати ОСОБА_3 за вказаною адресою фактично не проживає з 2018 року, до доньки не приходить (а.с. 12).

Згідно довідки вих. №01-12/114 від 25.08.2023 закладу дошкільної освіти Центр розвитку дитини «Надія» ЗМР, за період відвідування дитиною ОСОБА_4 ( 15.08.2016 - 31.08.2021 ) вказаного дошкільного навчального закладу, батько дитини ОСОБА_1 приймав активну участь у вихованні дитини, виявляв інтерес до розвитку дитини, приводив і забирав ОСОБА_4 з садочка, регулярно відвідував батьківські збори, цікавився життям дитини. Мати Ксенії участь в організації життя дитини в закладі освіти не приймала. (а.с.14)

Згідно довідки №01-41/57 від 28.06.2023 Запорізької гімназії №65, адміністрація Запорізької гімназії № 65 Запорізької міської ради повідомляє про те, що ОСОБА_3 , мати учениці 3-В класу ОСОБА_4 , ні в якій формі не здійснює зв`язку з педагогами та адміністрацією школи. (а.с.16)

У відповідності до характеристики учениці 3-В класу Запорізької гімназії №65 ОСОБА_4 (вих. №01-09-02/05) від 01.09.2023, ОСОБА_4 навчається з 1 вересня 2021 року в Запорізькій гімназії №65. Мати ОСОБА_3 , із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходила, про успіхи доньки не дізнавалася. На батьківські збори не з`являлася. (а.с. 15)

Згідно до декларації №0001-5ЕКР-РТА0 про вибір лікаря, який надає медичну допомогу законним представником та довіреною особою для повідомлення у настання екстреного випадку з пацієнтом дитиною ОСОБА_4 є батько ОСОБА_1 . (а.с.17)

Згідно висновку Запорізької міської ради по Шевченківському району від 13.11.2023 №22.01/01-34-919, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , відносно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 49-50).

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 (Заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.

При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.2,3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків у цій справі знайшло своє підтвердження, адже відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяю засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти.

Таким чином, матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи позивача про невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки ОСОБА_4 .

За таких обставин, враховуючи інтереси дитини, беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, пояснення позивача та інші докази, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі, позбавити відповідачку ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_4 . На переконання суду це рішення в повній мірі відповідає інтересам дитини, враховуючи тривале невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню, забезпеченню доньки.

Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає її законним інтересам.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку із задоволенням позову на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у розмірі 1073,00 грн.

Доказів понесення інших судових витрат, в матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст. 2, 7,10, 12-13, 76-81, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 19, 150, 155, 164, 165 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави у сумі 1073,00 грн.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини - до Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову:

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, , місцезнаходження: 69068, м. Запоріжжя, вул. Моторобудівників, буд.34.

Суддя Н.С. Звєздова