Справа № 444/4208/23
Провадження № 2/444/221/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

30 липня 2024 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Олещук М. М.

секретаря судового засідання Мачіха Г.В.,

з участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кісіль Роман-Володимир В`ячеславович, звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.07.2022 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . За час спільного проживання за спільні кошти позивач з відповідачем купили квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки Кіа Sportage 2004 року випуску, Реєстраційний номер: НОМЕР_2 , Ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 . Вказана квартира та машина придбані в період шлюбу 11.02.2023 року та 04.03.2023 року відповідно, а тому є спільним майном подружжя набутим у шлюбі. Згоди щодо добровільного поділу майна між сторонами не досягнуто, а тому позивач вимушена звернутися до суду, оскільки вказане майно зареєстровано на ім`я чоловіка.

У зв`язку з наведеним позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якої 58,8 м.кв., житлова 35,2 м.кв. та визнати за нею право власності на 1/2 частини автомобіля марки Кіа Sportage 2004 року випуску, Реєстраційний номер: НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 .

Позивачкою в позовній заяві зазначено, що у зв`язку з істотною віддаленістю місця фактичного перебування позивача від місця знаходження суду та у зв`язку з неможливістю прибуття в судове засідання, вона просить розглядати справу на основі матеріалів справи без її участі.

Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 03.01.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 13.02.2024 року (арк. спр. 27-28).

13.02.2024 року розгляд справи відкладено на 25.03.2024 року (арк. спр. 36).

25.03.2024 року проведення підготовчого засідання відкладено на 19.04.2024 року за клопотанням відповідача, який в засіданні зазначив, що не отримував копії позовної заяви та не ознайомлений з позовними вимогами (арк. спр. 42-43).

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 19.04.2024 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 19.06.2024 року (арк. спр. 52-53).

19.06.2024 року розгляд справи відкладено на 30.07.2024 року у зв`язку із поданою відповідачем заявою про відкладення розгляду справи, в якій зазначено, що він бажає скористатися правничою допомогою адвоката (арк. спр. 58-59).

В судовому засіданні 30.07.2024 року відповідач зазначив, що майно, на яке позивач просить визнати право власності не є спільним майном подружжя. Так, ні він, ні позивачка не надавали коштів на придбання квартири, а кошти давала його мама, яка отримала гроші у зв`язку із загибеллю на війні його брата. Відповідач ствердив, що мав розмову з позивачкою щодо поділу майна, однак, вона сказала йому щоб він заплатив їй 25 000 доларів і тоді вона не буде претендувати на майно, але в нього таких коштів немає. Відповідач зазначив, що на даний час він проживає в спірній квартирі та в його користуванні знаходиться спірний автомобіль. Також відповідач пояснив, що шлюб між ним та позивачкою не розірвано.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 82 ЦПК України встановлює підстави звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.07.2022 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_5 (арк. спр. 7).

11.02.2023 року укладено договір купівлі-продажу квартири згідно з яким продавець ОСОБА_3 продає та передає у власність покупцеві ОСОБА_1 , а покупець купляє та приймає у власність квартиру АДРЕСА_2 . Продаж квартири вчиняється за домовленістю сторін за 600 000 гривень, які повністю оплачені покупцем продавцю до підписання цього договору (арк. спр. 8-13).

Право власності га зазначену вище квартиру зареєстровано приватним нотаріусом Шайда С.С. 11.02.2023 року за ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав (арк. спр. 14).

04.03.2023 року зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на транспортний засіб марки КІА Sportage, реєстраційний номер: НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 (арк. спр. 15).

Зазначене майно сторони придбали у власність в період шлюбу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 163 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до ч 1, ч. 2 ст. 70 СК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

З огляду на викладені обставини встановлено, що спірне майно придбано під час перебування позивача та відповідача у справі у зареєстрованому шлюбі, тому відповідно до вказаних положень сімейного законодавства таке майно є спільною сумісною власністю подружжя.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 18 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідач у судовому засіданні не заперечив придбання спірного майна у шлюбі, але ствердив, що ні він, ні позивачка не надавали коштів на придбання квартири, а кошти давала його мама.

Однак, на підтвердження вказаних доводів жодних доказів відповідач суду не надав, а тому, за таких умов суд дійшов висновку, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, яке набуте за час шлюбу позивачки та відповідача, і частки у спільному сумісному майні кожного з подружжя відповідно до ст. 70 СК України є рівними, а тому суд вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_2 в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину спірної квартири та на 1/2 частину спірного автомобіля.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 8052 грн. 00 коп., а тому, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 8052 грн. 00 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якої 58,8 м.кв., житлова 35,2 м.кв.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини автомобіля марки Kia Sportage 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 8052 (вісім тисяч п`ятдесят дві) гривні 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Повне рішення суду складено 07.08.2024 року.

Суддя: Олещук М. М.