КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/4995/23 Головуючий у суді І інстанції Лебідь-Гавенко Г.М.
Провадження № 22-ц/824/2533/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2023 року у справі за позовом першого заступника керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року перший заступник керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2023 рокупозовну заяву визнано неподаною і повернуто позивачу з підстав не усунення ним недоліків цієї заяви, визначених в ухвалі від 15 серпня 2023 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, керівник Обухівської окружної прокуратури Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що в місцевого суду не було достатніх підстав для повернення позовної заяви, оскільки прокуратурою у встановлений спосіб і строк було усунуто недоліки пред`явленого позову в інтересах держави, а саме надано наступні пояснення.

ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації, за обліками Державної міграційної служби України не значиться, тому не надається за можливе встановити її номер телефону та адресу проживання на території України. Натомість, у позовній заяві на виконання пункту 2 частини третьої статті 175 ЦПК України були зазначені усі відомі відомості щодо відповідачки.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки такий обов`язок покладається на позивача. На відміну від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, експертна грошова оцінка використовується виключно при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок. Жодним законодавчим актом не передбачено обов`язкове використання експертної грошової оцінки при визначенні судового збору під час подання до суду позовів. Якщо ж визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

На момент пред`явлення позову прокуратурою встановлено нормативну ціну спірної земельної ділянки станом на 01 січня 2023 року за офіційною інформацією - Довідником показників нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь в Україні, розміщеним на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних (створено на вимогу Закону України «Про доступ до публічної інформації» та постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 835 «Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних». Портал призначений для забезпечення надання доступу до публічної інформації у формі відкритих даних та передбачає доступ до інформації органів влади з можливістю її наступного використання), про що зазначено у позовній заяві.

Згідно загальнодоступних відомостей інтернет Порталу відкритих даних (https://data.gov.ua/dataset/7c0ce9a3-d90d-40d8-815b-879c0caf5cb9) станом на 01 січня 2023 року нормативна грошова оцінка 1 га земель категорії «рілля» по Київській області становить 26 531,00 грн. Таким чином, вартість спірної земельної ділянки площею 0,0476 га складає 1 262,87 грн, а позов прокуратури містить 1 вимогу майнового характеру, тому враховуючи положення підпункту 1.1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» сума судового збору складає 2 684,00 грн, яка і була сплачена при зверненні до суду з цим позовом відповідно до платіжної інструкції № 2162 від 02 серпня 2023 року.

На підставі вищенаведеного, прокурор вважає, що позовна заява повністю відповідала вимогам статей 175, 177 ЦПК України, у ній зазначено ціну позову, додана платіжна інструкція про сплату судового збору, а також наявні усі відомі відомості щодо відповідачки, тому в суду першої інстанції були підстави для відкриття провадження у справі.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач належним чином не усунув визначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки, а саме не зазначив: місце перебування відповідачки, або відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; ціну позову з посиланням на докази дійсної вартості спірної земельної ділянки, визначеної згідно експертної грошової оцінки у відповідності до приписів Закону України «Про оцінку земель»; не сплатив судовий збір згідно такої оцінки майна.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Право на суд стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно із положеннями частини першої - третьої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Судом встановлено, що у серпні 2023 року перший заступник керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області пред`явив в суді позов, в якому просив припинити громадянці російської федерації ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення садівництва, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, з кадастровим номером :01:007:1529, площею 0,0476 га, яка знаходиться на території Глевахівської селищної ради Київської області, садівницький масив «Глеваха-3», вул. Лінія, 10, земельна ділянка 94 (рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.01.2018, за індексним номером: 39374292), шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держеокадастру у м. Києві та Київській області та стягнути з відповідачки на користь Київської обласної прокуратури судовий збір.

У позовній заяві прокурор визначив ціну позову у розмірі 1 262,87 грн виходячи з нормативної грошової оцінки 1 га земель категорії «рілля» по Київській області станом на 01 січня 2023 року згідно загальнодоступних відомостей інтернет Порталу відкритих даних (https://data.gov.ua/dataset/7c0ce9a3-d90d-40d8-815b-879c0caf5cb9), та додав платіжну інструкцію № 2162 від 02 серпня 2023 року про сплату судового збору у розмірі 2 684,00 грн.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2023 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам пунктів 2, 3 частини третьої статті 175 ЦПК України та частини четвертої статті 177 ЦПК України, а саме:

позивачем не зазначено у позовній заяві місце перебування відповідачки, або відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, що позбавляє суд можливості повідомити її про ухвалені судом процесуальні рішення у справі;

позивачем не зазначено ціну позову з посиланням на докази дійсної вартості спірної земельної ділянки, визначеної згідно експертної грошової оцінки у відповідності до приписів Закону України «Про оцінку земель», що унеможливлює визначення судом правильності встановленого законодавством розміру судового збору, який підлягає сплаті за подання до суду даного цивільного позову та визнання наданої платіжної інструкції належним доказом його сплати.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху 21 вересня 2023 року керівник Обухівської окружної прокуратури Київської області подав до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій надав свої пояснення аналогічні тим, які наведені в апеляційній скарзі.

26 вересня 2023 року суд першої інстанції постановив ухвалу, якою позовну заяву визнав неподаною і повернув позивачу, вказавши, що прокурор не виконав вимоги вищевказаної ухвали, всі визначені недоліки позовної заяви не усунув.

Процесуальні вимоги до змісту позовної заяви визначені статтею 175 ЦПК України. Відповідно до частини першої вказаної статті у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява, крім інших обов`язкових реквізитів, повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява також має містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Пунктами 2, 9 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна, а у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Ціна позову - це грошовий вираз майнових вимог позивача. Ціна позову визначається лише щодо майнових вимог, тобто тих вимог, які мають грошову оцінку.

У коментованій статті сформульовано правила визначення ціни позову.

У позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається дійсною вартістю цього майна. При цьому вартість майна - це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості. Тягар доказування вартості майна несе позивач. В якості доказу вартості майна суду можуть бути подані договори купівлі-продажу цього майна, відомості про його залишкову балансову вартість, звіт про оцінку майна, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Предметом заявлених позовних вимог у цій справі є вимога про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації на користь держави.

Ураховуючи предмет заявлених позовних вимог, вимога про конфіскацію земельної ділянки є вимогою майнового характеру, а тому ціна позову повинна визначатися дійсною вартістю майна.

Оскільки предметом спору є земельна ділянка, а тому саме вона потребує визначенню її вартості.

Правове регулювання оцінки земель здійснюється відповідно до Конституції України, ЗК України, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Закону України «Про оцінку земель», законів України, інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

Згідно преамбули Закону України «Про оцінку земель» цей закон визначає правові засади проведення оцінки земель, професійної оціночної діяльності у сфері оцінки земель в Україні та спрямований на регулювання відносин, пов`язаних з процесом оцінки земель, забезпечення проведення оцінки земель, з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки земель, інформаційного забезпечення оподаткування та ринку земель.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про оцінку земель» грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення може бути нормативною і експертною.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Експертна грошова оцінка земельних ділянок та прав на них проводиться з метою визначення вартості об`єкта оцінки.

Експертна грошова оцінка земельних ділянок використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок та прав на них, крім випадків, визначених цим Законом, а також іншими законами.

Отже, статтею 5 Закону України «Про оцінку земель» чітко визначено, у яких випадках використовуються нормативно грошова оцінка земельних ділянок, серед яких відсутнє визначення розміру судового збору.

Разом з тим, відповідно до статті 5 цього ж Закону для визначення вартості об`єкта оцінки використовується експертна грошова оцінка.

При цьому стаття 19 Закону України «Про оцінку земель» визначає, що експертна грошова оцінка земельних ділянок проводиться на основі таких методичних підходів, як, зокрема, зіставлення цін продажу подібних земельних ділянок.

Зробивши системний аналіз наведених вище норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що належними та допустимими доказами, які підтверджують ціну позову у майнових вимогах, які стосуються переходу права власності на земельні ділянки, можуть бути, зокрема: договори купівлі-продажу цього майна, відомості про його залишкову балансову вартість, звіт про оцінку майна, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, що підтверджують дійсну вартість такого майна безпосередньо на час звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 рокуу справі № 372/1080/19.

Відповідно до частини другої статті 176 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Відповідно частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України у пункті 16 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом вимог ЦПК такий обов`язок покладається на позивача. Проте, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд. Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

Системний аналіз вказаних норм прав свідчить про те, що визначення ціни позову входять до предмета доказування у даному спорі і встановлюються судом під час розгляду справи по суті на підставі поданих учасниками судового процесу доказів, тобто, такі обставини є предметом доказування у справі та оцінки судом відповідно до положень статей 76 ЦПК України.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 914/3659/21, від 15 березня 2023 року у справі № 759/10375/19 та від 20 березня 2024 року у справі № 522/12598/22.

Таким чином, хоча встановлення ціни позову для визначення розміру судового збору в порядку частини другої статті 176 ЦПК України і належить до компетенції суду, проте здійснюється воно на підставі доказів, поданих сторонами.

Вирішуючи питання про залишення позовної заяви без руху, що в подальшому призвело до визнання неподаною та повернення позовної заяви прокурору, суд першої інстанції наведеного вище не врахував, встановивши факт недоплати останнім судового збору, місцевий суд безпідставно запропонував позивачу зазначити ціну позову з посиланням на докази вартості спірної земельної ділянки, визначеної виключно згідно експертної грошової оцінки відповідно до Закону України «Про оцінку земель», та не звернув увагу, що у разі встановлення, що ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, питання стягнення недоплаченого судового збору підлягає вирішенню судом при вирішенні справи по суті відповідно до частини другою статті 176 ЦПК України.

Прокурором при пред`явленні позову були виконані процесуальні вимоги пункту 3 частини третьої статті 175 ЦПК України та частини четвертої статті 177 ЦПК України, а саме зазначена ціна позову та сплачено відповідний розмір судового збору, про що надано платіжний документ. Не приймаючи аргументи прокурора щодо розрахунку ціни позову, яка здійснена на підставі офіційної інформації - Довідника показників нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь в Україні, розміщеному на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних щодо розміру базової ставки нормативної грошової оцінки за 1 га земель категорії «рілля» по Київській області, суд першої інстанції належним чином такі висновки не мотивував.

Повертаючи позовну заяву прокурору, суд також посилався на невиконання ним вимог пункту 2 частини третьої статті 175 ЦПК України з огляду на те, що позивачем не було зазначено у позовній заяві місце перебування відповідачки, або відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Колегія суддів вважає, що залишення позовної заяви без руху та її подальше повернення позивачу з наведених вище підстав є неприйнятним виявом надмірного формалізму на стадії вирішення питання про відкриття провадженні у справі.

Зі змісту позовної заяви першого заступника керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області вбачається, що у ній були зазначені всі відомі відомості щодо відповідачки ОСОБА_1 , а саме: « ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 паспорт РФ № НОМЕР_2 , виданий 04.09.2010, код підрозділу - 410-001 країна громадянства: російська федерація, засоби зв`язку не відомі».

Отже, зазначені в ухвалі місцевого суду обставини не можуть бути недоліками в розумінні пункту 2 частини третьої статті 175 ЦПК України.

Вказавши в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, що за відсутності відомостей про місце перебування відповідачки або про відомі засобами комунікації з нею суд позбавлений можливості повідомити її про ухвалені процесуальні рішення у справі, суд першої інстанції не врахував положення частин шостої, десятої статті 187 ЦПК України статті 187 ЦПК України, відповідно до яких у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Таким чином, у випадку отримання інформації, яка не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача на території України, суд першої інстанції повинен вирішити питання про відкриття провадження у справі, а не залишати позовну заяву без руху із зобов`язанням позивача надати іншу адресу місця проживання або перебування відповідача.

Ураховуючи викладене, оскільки останнім відомим Обухівській окружній прокуратурі Київської області місцем проживання (перебування) відповідачки ОСОБА_1 є російська федерація, а спір виник з приводу нерухомого майна - земельної ділянки, яка знаходиться на території Глевахівської селищної ради Київської області, що за територіальною підсудністю відноситься до юрисдикції Васильківського міськрайонного суду Київської області, суд першої інстанції у порушення вимог частини десятої статті 187 ЦПК України безпідставно повернув позовну заяву прокурору.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 18 березня 2021 року в справі № 207/1186/20 та від 15 квітня 2020 року в справі № 569/2295/19 20.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії», від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії», від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

У рішенні ЄСПЛ від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») (заява № 23436/03) зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Golder v. the United Kingdom», серія A № 18, пункт 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та дотримуватися пропорційності між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення ЄСПЛ від 29 липня 1998 року у справі «Guerin v. France», пункт 37).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України та статтею 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Проте, повертаючи позовну заяву першого заступника керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області з мотивів невиконання останнім вимог ухвали суду про залишення цієї заяви без руху, суд першої інстанції зазначеного вище до уваги не взяв, тому його висновок про те, що визначені ним недоліки позовної заяви, які не були усунуті позивачем, являється належною підставою для постановлення оскаржуваної ухвали, є помилковим.

З урахуванням вищевикладеного апеляційний суд приходить до висновку, що повернення позовної заяви з підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного статтею 55 Конституції України та статтею 6 Конвенції. При поверненні позовної заяви суд першої інстанції виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами (повернення позовної заяви) та поставленою метою (реалізацією особою права на судовий захист).

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа без достатніх та розумних причин не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це становитиме порушення права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

Крім того, виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень статті 6 Конвенції, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом та положень статті 15 ЦК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу, очевидним стає висновок про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав та інтересів, у тому числі в спірних правовідносинах

Отже, в суду першої інстанції не було обґрунтованих підстав повертати позовну заяву першого заступника керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки, позивачу належним чином не було забезпечено реалізацію права на доступ до правосуддя, а тому оскаржуване судове рішення не може вважатися законним та обґрунтованим.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо повернення позовної заяви є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відповідності до положень статей 141, 382 ЦПК України питання розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції не вирішується, оскільки спір по суті позовних вимог не розглядається.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2023 року скасувати, справу № 362/4995/23 за позовом першого заступника керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 квітня 2024 року.

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній