ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Барильської А.П., Демченко Е.Л.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання

Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 2012 року позивачка з відповідачем не проживають однією сім`єю, діти проживають з нею.

Крім того, позивачка вказує на те, що старший син ОСОБА_3 є вже повнолітнім та є студентом 2 курсу за першим (бакалаврським) рівнем вищої освіти денної форми навчання гр. ПА-22у-1 факультету прикладної математики Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара. Навчається за рахунок державного бюджету фінансування. Зарахований наказом від 09 вересня 2022 року № 1008с, термін навчання 12 вересня 2022 року 30 червня 2026 року.

Позивачка вказує, що відповідач працює, має постійний дохід, розмір якого дає йому можливість сплачувати аліменти на сина на період навчання до досягнення сином 23 років.

Враховуючи викладене, позивачка просила стягнути з відповідача щомісячно аліменти у розмірі 4000,00 грн. на утримання сина ОСОБА_3 , до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2024 року позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в період його навчання в твердій грошовій сумі по 2 200,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 06 жовтня 2023 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до 23 років.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував його офіційний дохід, зобов`язання щодо сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина та не дослідив фінансову спроможність сплачувати аліменти.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2024 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_2 його матір`ю.

Встановлено, що ОСОБА_3 є студентом 2 курсу за першим (бакалаврським) рівнем вищої освіти денної форми навчання гр. ПА-22у-1 факультету прикладної математики Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара. Навчається за рахунок бюджетного фінансування. Зарахований наказом від 09 вересня 2022 року №1008с, термін навчання: 12.09.2022-30.06.2026 р.р..

Відповідно до довідки про доходи, виданої Дніпровським національним університетом імені Олеся Гончара, ОСОБА_3 з лютого 2023 року отримує стипендію в розмірі 2 000,00 грн. щомісяця.

Встановлено, та не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою.

Відповідно до довідки №74 від 07 грудня 2023 року, виданої директором ТОВ «104.ЮА», ОСОБА_1 працює електромонтером з ремонту та обслуговуванням електроустаткування підрозділу з 03 листопада 2023 року з посадовим окладом 19 000,00 грн. на місяць.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача аліменти на утримання сина, який навчається у розмірі 2 200,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що такий розмір аліментів забезпечить нагальні потреби сина студента та з урахуванням інших зобов`язань відповідача, буде меншим 50% його доходу, що свідчить про те, що така сума аліментів буде для нього помірною та не буде перевищувати 50% доходу відповідача.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром аліментів, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснено у п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Встановивши, що відповідач має постійне місце роботи, отримує заробітну плату в розмірі посадового окладу 19 000,00 грн., а також врахувавши обов`язок позивачки утримувати сина як другого із батьків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

При цьому, суд першої інстанції взявши до уваги твердження відповідача про перебування на його утриманні непрацездатної матері, дійшов обґрунтованого висновку про те, що остання є пенсіонером за віком та отримує щомісячно пенсію.

Доводи апелянта в скарзі про те, що суд першої інстанції не врахував його офіційний дохід, зобов`язання щодо сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина та не дослідив фінансову спроможність сплачувати аліменти, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Однією з обов`язкових обставин, що підлягають доказуванню у цій справі, є наявність у відповідача можливості надавати таку матеріальну допомогу.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає повнолітній син/дочка.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд зазначив, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання.

Враховуючи принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, а також той факт, що посадовий оклад відповідача становить 19 000,00 грн., - колегія суддів вважає, що визначений судом розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки є цілком обґрунтованим та таким, що не порушить право дитини на гідний рівень життя.

При цьому, колегія суддів не може взяти до уваги надану апелянтом довідку про доходи від 07 лютого 2024 року, за якою він за січень отримав 9 500,00 грн., так як вона стосується лише 1 місяця, тоді як згідно довідки №74 від 07 грудня 2023 року, посадовий оклад відповідача складає 19 000,00 грн. на місяць.

Інших доказів на спростування висновків суду в частині визначення розміру аліментів відповідачем надано не було.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Враховуючи викладене, доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судовому засіданні доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді А.П. Барильська

Е.Л. Демченко