ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

13 лютого 2024 року

м. Харків

справа № 619/3051/17

провадження № 22ц/818/686/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Волобуєва О.О.

учасники справи:

стягувач - ОСОБА_1 ,

боржниця - ОСОБА_2 ,

заінтересована особа - Дергачівський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, представник заінтересованої особи - Бєльський А. Ю.

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 13 грудня 2023 року в складі судді Овсяннікова В.С.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, боржниця ОСОБА_2 .

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 13 грудня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду - скасувати повністю та задовольнити його скаргу у межах заявлених вимог у суді першої інстанції.

10 лютого 2024 року ОСОБА_1 за допомогою системи «Електронний суд» подав заяву про відвід колегії суддів. Заява мотивована тим, що судді Яцина В.Б. та Бурлака І.В. вже розглядали справу № 619/4720/18 між тими ж самими сторонами. Постановою суду касаційної інстанції було змінено постанову суду апеляційної інстанції. Також судді Яцина В.Б., Бурлака І.В., Мальований Ю.М. переглядали ухвалу суду за його скаргою на бездіяльність державного виконавця у справі № 619/4720/18. Йому було неправомірно відмовлено. Він подав касаційну скаргу на постанову апеляційного суду. Розгляд цієї скарги стосується тих самих сторін і бездіяльності державного виконавця, однак у іншому виконавчому провадженні. У зв`язку з чим, він не довіряє колегії суддів.

Просив прийняти та задовольнити заяву про відвід суддів Бурлака І.В., Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.

Частиною 3 статті 40 ЦПК України передбачено, що якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Оскільки заява ОСОБА_1 про відвід суддів складена 10 лютого 2024 року (субота) за допомогою системи «Електронний суд», зареєстрована судом 12 лютого 2024 року (понеділок), та судове засідання призначене на 13 лютого 2024 року, така заява підлягає вирішенню судом, що розглядає справу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 заяву про відвід підтримав та просив її задовольнити.

В свою чергу представник Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції проти задоволення заяви заперечував та просив відмовити в її задоволенні, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши думку учасників справи, перевіривши доводи заяви ОСОБА_1 судова колегія вважає, що підстави для задоволення відводу відсутні, виходячи з наступного.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

У пунктах104-106 рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2013 року по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) зазначено, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (І) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ІІ) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), п. 32, Reports 1996-III).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Статтями 36, 37 ЦПК України передбачені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Так, частинами 1 та 2 статті 36 ЦПК України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

З доводів заявленого відводу вбачається, що його підставою є незгода ОСОБА_1 з судовими рішеннями колегії суддів у справі № 619/4720/18, яку розглядали судді Яцина В. Б. та Бурлака І. В., яку змінено за касаційною скаргою ОСОБА_1 та скаргу на бездіяльність державного виконавця у цій справі, постанова суду апеляційної інстанції по якій знаходиться на розгляді в суді касаційної інстанції.

Однак, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина 4 статті 36 ЦПК України).

Судова колегія констатує відсутність будь-яких підстав стверджувати, що колегія судів виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

ОСОБА_1 не надав доказів прямої або побічної заінтересованості колегії суддів у розгляді даної справи, які б викликали обґрунтовані сумніви у їх неупередженості і об`єктивності, що можуть бути основані лише на фактичних обставинах, а не на припущеннях (рішення Європейського суду з прав людини від 26 вересня 2019 року у справі «Іліє проти Румунії»).

Заява ОСОБА_1 не свідчить про наявність підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України, та зводиться лише до його незгоди з судовими рішеннями в іншій справі.

Враховуючи викладене вважаємо, що підстав для відводу, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України, та об`єктивних даних, які свідчили б про наявність обставин, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності складу колегії суддів не вбачається.

Виходячи з викладеного судова колегія вважає, що заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Бурлака І.В., Мальованого Ю.М., Яцини В.Б. необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 36, 37, 40 ЦПК України

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Бурлака І.В., Мальованого Ю.М., Яцини В.Б. - залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною, набирає законної сили негайно з дня її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст ухвали складено 15 лютого 2024 року.