Справа № 497/1598/23
Провадження № 2/497/26/24
02.04.2024 року Болградський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Раца В.А.,
секретаря Божевої І.Д.,
розглянувши у загальному позовному провадженні, у відкритому судовому засіданні в місті Болграді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Василівська сільська рада Болградського району Одеської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
18.07.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом та просить постановити судове рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що вона є власником частки цього житлового будинку, де на правах члена сім`ї залишився зареєстрованим відповідач ОСОБА_2 . Відповідач не проживає в будинку вже більш 10 років, ніяких його особистих речей в будинку немає. Зв`язку з відповідачем вона не підтримує. Позивач звернулася до Центру адміністративних послуг Василівської сільської ради з заявою про зняття з реєстрації, але отримала письмову відмову. Реєстрація місця проживання відповідача в належному позивачу будинку не дає їй в повній мірі користуватися своїм правом розпорядження, а саме скористуватися своїм правом на отримання субсидій, тому вона звертається до суду з цім позовом.
Позивач ОСОБА_1 до суду не з`явилася, в позовній заяві просить розглянути справу за її відсутності (а.с.2).
Представник третьої особи Василівської сільської ради Болградського району Одеської області сільський голова Бойчев П., до суду не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав 09.08.2023 року на електрону пошту суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав в повному обсязі, просить справу розглянути у відсутності представника сільської ради (а.с.24).
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 15 січня 2024 року по справі №497/2121/23, провадження №2/497/47/24, за ОСОБА_1 , позивачем по справі, визнано право власності на 3/5 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 2/5 частини. Співвласниками цього житлового будинку відповідно до рішення є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за якими визнано право власності на цей житловий будинок в розмірі 1/5 частки за кожним як за членами колгоспного двору. Рішення набрало законної сили.
Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. В даному випадку частки власників в натурі не виділені, тому звертатися з позовом повинні були усі власники будинку.
На даний час в будинку проживає тільки позивач ОСОБА_1 , саме вона обслуговує житловий будинок, сплачує відповідні платежі, та наявність реєстрації місця проживання в будинку відповідача має суттєве значення при нарахуванні розміру субсидії.
На підставі вищевикладеного суд вважає за можливим вважати єдиним власником будинку, який зацікавлений у зверненні до суду з вимогами про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням, а саме ОСОБА_2 , позивача, саме вона проживає у будинку, обслуговує його та реєстрація в даному будинку відповідача обмежує саме позивача по справі у праві користування та володіння ним.
У вище зазначеному будинку до цього часу зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 .
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Згідно з ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Статтею 41 Конституції України, визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Враховуючи положення статей 72, 71 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад пів року, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання; проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов`язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше).
Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Аналіз вказаних норм дає суду підстави дійти висновку про те, що підстави втрати права на користування житловим приміщенням, особами, які не мають родинних стосунків регулюються ст.ст. 71, 72 ЖК України, в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та застосовуючи аналогію закону враховуючи положення ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника.
В позовній заяві позивач зазначає, що відповідача було зареєстровано в будинку на правах члена сім`ї, але не зазначено ступень споріднення та не надано відповідних доказів цьому твердженню, тому суд застосовує в даному випадку вимоги ст. 64 Житлового кодексу України.
Судом встановлено, що понад установлений законом строк відповідач ОСОБА_2 у спірному житлі не мешкає, особистих речей у житлі не має, участі у витратах по утриманню житла не приймає, з будь-якими вимогами про усунення перешкод у користуванні житловим будинком в установленому законом порядку не зверталася.
Позивач ОСОБА_1 намагалася самостійно, як власник житлового будинку, зняти відповідача з реєстрації, але їй було відмовлено, так як в Реєстрі Василівської територіальної громади Болградського району Одеської області данні особи не актуалізовані, тобто відсутні данні паспорту особи, РНОКПП, дата реєстрації за адресою, що підтверджується листом старости с.Голиця ОСОБА_6 за вих.№2-22 від 26.06.2023 року (а.с.10).
Враховуючі, що відповідач не проживає у зазначеному будинку, суд вважає можливим визнати його таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням, оскільки реєстрація відповідача в зазначеному житловому будинку створює перешкоди позивачу, як власнику домоволодіння, у вільному користуванні та розпорядженні належним їй майном.
Керуючись ст.ст.321, 383, 391 ЦК України; ст.ст.4, 12, 13, 19, 141, 258-259, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Василівська сільська рада Болградського району Одеської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца