Справа № 347/173/24
Провадження № 2/347/252/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді: Крилюк М.І.,

секретаря: Лазорик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки і піклування Кутської ОТГ про визначення місця проживання та виховання дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідачки третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки і піклування Кутської ОТГ про визначення місця проживання та виховання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Косівського районного суду від 18.09.2023р. шлюб між ним та ОСОБА_2 було розірвано. Однак, рішенням суду не було визначено місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився на проживання та виховання з позивачем. Сину виповнилося 14 років і він виявив бажання залишитись на проживання з батьком, а також між ним та відповідачкою укладений договір, згідно якого визначено місце проживання ОСОБА_3 з батьком. А тому, просить визначити місце проживання та виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач подав до суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.

Представник служби у справах дітей Кутської селищної ради подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідачка про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомила.

При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідачка була повідомлена про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.

Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівський районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 09.04.2024 року про заочний розгляд справи.

Суд, вивчивши матеріали вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Як встановлено в судовому засіданні рішенням Косівського районного суду від 18.09.2023р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11.01.2008р. видно, що за час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі у них народилася дитина ОСОБА_3 , 2008р.н., батьком якого є позивач - ОСОБА_1 .

Відповідно до матеріалів справи видно, що сторони проживають окремо, а саме позивач ОСОБА_1 проживає в селищі Кути по АДРЕСА_1 , а відповідачка ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_2 .

Згідно ч.3 ст.160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

В постанові Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №204/6905/17 зазначено, що тлумачення статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п.1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

До матеріалів справи долучений договір про визначення місця проживання дітей та участь батьків у їх вихованні та утриманні від 03.11.2023р., згідно якого батьки досягли згоди, що після розірвання шлюбу між ними син ОСОБА_3 , 2008р.н. буде проживати разом з батьком ОСОБА_1 .

Згідно заяви неповнолітнього ОСОБА_3 , 2008р.н., він просить залишити його на проживання з батьком ОСОБА_1 .

Відповідно до рішення виконкому Кутської селищної ради Косівського району №25 від 29.02.2024р. затверджено висновок органу опіки та піклування Кутської селищної ради про доцільність визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку №4 видно, що під час розгляду даного питання ОСОБА_1 - батько дитини повідомив, що вважає за потрібне визначити місце проживання неповнолітнього сина разом з ним. Оскільки, мати дитини проживає та працює за кордоном. Син - студент, денної форми навчання Прикарпатського національного університету ім. Стефаника, не бажає виїжджати, оскільки тут його друзі та рідні, залишається проживати з батьком у їхньому будинку, де і проживає від народження.

Спеціалістами служби у справах дітей Кутської селищної ради було здійснено обстеження умов проживання дитини. Згідно акту обстеження умов проживання від 22 лютого 2024 року № 17/02-15 неповнолітній ОСОБА_3 разом із батьком проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Житловий будинок, де проживає дитина має п`ять кімнат, кухню та коридор санвузол, які повністю облаштовані меблями та побутовою технікою. Дитина має окрему кімнату: ліжко, письмовий стіл, поличка для підручників, шафа для одягу, побутова техніка, підлога покрита килимовим покриттям.

Тобто, умови проживання неповнолітньої дитини задовільні, хлопець доглянутий, наявний запас продуктів харчування, дитина забезпечена одягом та взуттям відповідно віку та сезону. Спеціалістам служби у справах дітей Кутської селищної ради, неповнолітній ОСОБА_3 написав письмове звернення від 23 лютого 2024 року про те, що бажає проживати з батьком, з матір`ю стосунки доброзичливі, проте він проти змінювати місце свого проживання. Зі слів неповнолітнього, він любить своїх батьків однаково. З батьком довірливі та приязні відносини, дитина проявляє особисту прихильність до батька.

Таким чином, дослідивши повно та всебічно всі обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення батьком належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 з батьком.

Крім того, дитина має проживати з одним із батьків, зважаючи на те, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини незалежно від того, що проживають окремо один від одного, а тому, беручи до уваги те, що місце проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків, так і здійснення прав, а також те, що між сторонами укладений договір щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком, тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, ст.ст.160-161 СК України, ст. 29 ЦК України та керуючись ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, суд , -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Крилюк М.І.