Номер провадження: 22-ц/813/1858/24
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Стахової Н.В.

за участю секретаря Пухи А.М.

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представник позивачів ОСОБА_4

відповідач Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

розглянув в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду. Одеси від 05 червня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про зобов`язання нарахувати та виплатити за виконання додаткової роботи,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про зобов`язання нарахувати та виплатити за виконання додаткової роботи.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачів зазначає, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 28.09.2018 по справі № 522/5051/18 позов ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» про зміну формулювання причин звільнення з роботи та стягнення вихідної допомоги, задоволено. Змінено формулювання причин звільнення позивача з роботи з виробничого підрозділу служби сигналізації та зв`язку «Одеська дистанція зв`язку» регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» із «звільнити за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України» на «звільнити за власним бажанням внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, ч. 3ст. 38 КЗпП України», вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі 60058, 98 грн.; вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 009, 83 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 30.01.2020 по справі № 522/5051/18 рішення Приморського районного суду міста Одеси від 28.09.2018 змінено в частині стягнення компенсації моральної шкоди, а саме: вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача компенсацію моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

Так представник позивачів у позовній заяві зазначає, що вказаним судовим рішенням встановлено наступні факти, які мають преюдиційне значення для цієї справи, а саме:

- Доведеним є факт, що ОСОБА_1 на вимогу ПАТ «Українська залізниця» тривалий час виконував не передбачену Посадовою інструкцією роботу, що додатково не оплачувалася в порушення ст.ст. 31, 32 , 105 КЗпП.

- На позивача були покладені завдання та обов`язки згідно з посадовою інструкцією електромеханіка зв`язку ЛАЗу НЧ від 05.01.2016 за №4.

- Посадова інструкція (п. 1.3) містить посилання на Інструкцію про порядок підготовки та проведення загально залізничних та залізничних селекторних нарад ЦЗС-001, яка є чинною.

- Згідно із ч. 3 п. 1.5 Інструкції ЦЗС-001 за оповіщення учасників селекторних нарад відділків та лінійних підрозділів залізниці відповідають чергові Інженери по забезпеченню зв`язку дистанції сигналізації та зв`язку (ШЧД).

- Однак цей обов`язок покладався на ОСОБА_1 , проте згідно його посадової інструкції він «здійснює технічну організацію та супровід селекторних нарад», а ці роботи не включають в себе оповіщення учасників нарад, що вбачається з Інструкції ЦЗС-001.

- ПАТ «Українська залізниця» визнав факт виконання ОСОБА_1 трудової функції сповіщення учасників селекторних нарад.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачів зазначає, що позивачі виконували додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, що додатково не оплачувалось в порушення ст. 105 КЗпП, тобто застосовує положення трудового законодавства стосовно доплат за сумісництво.

20 квітня 2023 року представник позивачів у судовому засіданні звернувся з клопотанням про зміну предмету позову та про повернення на стадію підготовчого провадження після його закриття.

За зміненими вимогами позивачі просять суд:

- стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», вул. Єжи Гедройця, буд. 5, м. Київ, 03150, , доплату (заробітну плату) за виконання додаткової роботи за іншою професією (посадою) у вигляді сповіщення учасників селекторних нарад, виконання додаткової роботи, суміщення посади Інженера по забезпеченню зв`язку дистанцій сигналізації та зв`язку (ШЧД) у період з 09.06.1997 р. по 12.03.2018 р. включно, у розмірі 119830,23 грн. на користь ОСОБА_1 ,

- стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», вул. Єжи Гедройця, буд. 5, м. Київ, 03150, , доплату (заробітну плату) за виконання додаткової роботи за іншою професією (посадою) у вигляді сповіщення учасників селекторних нарад, виконання додаткової роботи, суміщення посади Інженера по забезпеченню зв`язку дистанцій сигналізації та зв`язку (ШЧД) у період з 19.08.1998 р. по 16.07.2012 р. включно, у розмірі 52759,55 грн. на користь ОСОБА_2 ,

- стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», вул. Єжи Гедройця, буд. 5, м. Київ, 03150, , доплату (заробітну плату) за виконання додаткової роботи за іншою професією (посадою) у вигляді сповіщення учасників селекторних нарад, виконання додаткової роботи, суміщення посади Інженера по забезпеченню зв`язку дистанцій сигналізації та зв`язку (ШЧД) у період з 09.06.1997 р. по 26.09.2014 р. включно, у розмірі 75847,08 грн. на користь ОСОБА_3 .

- стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», вул. Єжи Гедройця, буд. 5, м. Київ, 03150, , судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про зобов`язання нарахувати та виплатити за виконання додаткової роботи відмовлено повністю.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що в період роботи ОСОБА_1 на посаді електромеханіка зв`язку посади інженерів зв`язку (про виконання функції яких зазначається в позові як про підставу для нарахування та виплати надбавки) не були вакантними, що підтверджуєтья наданими представником відповідача доказами, зокрема, витяги зі штатного розпису професіоналів, фахівців, службовців та робітників Одеської дистанції сигналізації та зв`язку за відповідні періоди, довідкою про наявність у штатному розписі посад інженерів зв`язку та їх зайнятість з 2000 року по дати звільнення позивачів, з яких вбачається, що за період роботи працівників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вакансій інженерів не було.

Таким чином, відсутність відповідних вакансій інженерів зв`язку унеможливлює встановлення та виплату позивачам надбавок або доплат за суміщення посад чи виконання функцій відсутніх працівників.

Будь-яка зміна умов трудового договору в тому числі і щодо зміни умов оплати праці має бути відповідним чином оформлена (як і сам трудовий договір).

Разом з тим, представником позивачів в позовній заяві не наведено обґрунтування того, яким чином була оформлена зміна умов трудового договору ОСОБА_1 в частині зміни умов оплати його праці у разі наявності відповідної згоди роботодавця на виконання ОСОБА_1 функції оповіщення учасників селекторних нарад (яка не передбачена його посадовою інструкцією) саме на умовах встановлення відповідної доплати чи надбавки за виконання цієї функції. Зазначене свідчить про відсутність такої згоди Відповідача.

Судом також встановлено, що посадова інструкція Інженера 2 категорії (чергового інженера зв`язку) передбачає цілий перелік завдань і обов`язків інженера 2 категорії, копія якої наявна в матеріалах справи. Тобто виконання ОСОБА_1 лише функції оповіщення учасників селекторних нарад, яка є однією з багатьох функцій інженера, взагалі не може розглядатися як тимчасове виконання функцій іншого працівника оскільки передбачає виконання лише однієї конкретної функції такого працівника (а не всього його обсягу). Отже взагалі в даному випадку не можна говорити про суміщення посад, яке передбачає виконання всіх обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Підставою для розгляду даної справи є:

- Виконання ОСОБА_1 функції оповіщення учасників селекторних нарад.

- Функція оповіщення учасників селекторних нарад не відноситься до посадових обов`язків ОСОБА_1 згідно посадової інструкції електромеханіка зв`язку ЛАЗу НЧ.

- Виконання зазначеної функції додатково не оплачувалось.

При цьому не може бути преюдиційним правова кваліфікація таких обставин в тому числі щодо їх відповідності вимогам норм чинного законодавства (наприклад нормам ст.ст. 31, 32, 105 КЗпП).

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, а саме те, що мало місце суміщення професій (посад), яке передбачає доплату - за наказом про виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Крім того, зазначив, що преюдиційні обставини стосуються лише осіб, які брали участь у попередній справі, тому аргументи представника позивачів щодо Позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , основані на судовому рішенні Приморського районного суду міста Одеси від 28.09.2018 по справі № 522/5051/18, у якому стороною по справі є лише ОСОБА_1 , є необґрунтованими, безпідставними.

Представником позивачів не надано доказів стосовно виконання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 поряд з основною роботою додаткової роботи за іншою професією чи посадою (суміщення професій, посад) або обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи. Жодних наказів не оформлювалось, у виробничому підрозділі відсутні вакансії чергових Інженерів по забезпеченню зв`язку дистанції сигналізації та зв`язку (ШЧД), за період роботи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до повноважень яких відноситься оповіщення учасників селекторних нарад.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Ніц А.С. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.06.2023 та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенні норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, тому рішення суду першої інстанції є таким, що підлягає скасуванню, із ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судом першої інстанції було невірно застосовано та визначено преюдиційні обставини (факти), які були встановленні чинними судовими рішенням по справі №522/5051/18.

По-перше, у прохальній частині позову, позивачі просили суд стягнути з відповідача заробітну плату/доплату у тому числі - за виконання ними додаткової роботи, за виконання додаткових робіт у вигляді сповіщення учасників селекторних нарад. Позовні вимоги не обмежувались суто суміщенням посад. Позовні вимоги включали також стягнення заробітної плати за виконання додаткових робіт та виходили з того, що:

-Додаткові роботи, обсяги робіт виконувались позивачами протягом тривалого проміжку часу.

-Виконувались такі додаткові роботи - на вимогу Відповідача.

-Відповідач не оплачував позивачам додатково вказані додаткові роботи, які виконувались позивачами на вимогу Відповідача, - у порушенням законодавства України про працю.

Отже, позовні вимоги не обмежувались виключно суміщенням, проте, відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив виключно з цієї однієї підстави, не взявши до уваги інші.

Вказує, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 28.09.2018 та постановою Одеського апеляційного суду від 30.01.2020 по справі №522/5051/18, які набрали законної сили і є чинними загалом встановлено наступні факти, які мають преюдиційне значення для цієї справи:

- встановлено порушення ПАТ «Українська залізниця» (нині АТ «Українська залізниця») законодавства про працю, про оплату праці.

Доведеним є Факт, що Позивач на вимогу ПАТ «Українська залізниця» тривалий час виконував не передбачену Посадовою інструкцією роботу, що додатково не оплачувалася в порушення ст.ст. 31,32, 105 КЗпП.

Так, на позивача були покладені завдання та обов`язки згідно з Посадовою інструкцією електромеханіка зв`язку ЛАЗу НЧ.

- Посадова інструкція Позивача (п. 1.3.) містить посилання на Інструкцію про порядок підготовки та проведення загальнозалізничних та залізничних селекторних нарад ЦЗС-001, яка є чинною.

- Згідно із ч. З п. 1.5. Інструкції ЦЗС-001 від 09.06.1997р. за оповіщення учасників селекторних нарад відділків та лінійних підрозділів залізниці відповідають чергові Інженери по забезпеченню зв`язку дистанцій сигналізації та зв`язку (ШЧД).

- Однак цей обов`язок покладався на Позивача, ОСОБА_1 . Проте, згідно Посадової інструкції (п. 2.3) Позивач «здійснює технічну організацію та супровід селекторних нарад», а ці роботи не включають в себе оповіщення учасників нарад, що вбачається з Інструкції ЦЗС-001.

ПАТ «Українська залізниця» визнав факт виконання ОСОБА_1 трудової функції сповіщення учасників селекторних нарад, додаткової роботи не передбаченої його Посадовою інструкцією.

Отже, встановлений рішеннями суду, які набрали законної сили і є чинними, та доведеним є Факт виконання позивачем протягом тривалого періоду часу на вимогу Відповідача не передбаченої посадовою інструкцією роботи, що додатково не оплачувалася в порушення ст.ст. 31,32, 105 КЗпП.

Відповідач визнавав виконання електромеханіками зв`язку ЛАЗу НЧ робіт по сповіщенню оскільки вважав що ця функція входила до їх обов`язків, а значить не відносилась до обов`язків ШЧД і була відсутня в їх Посадовій інструкції. Він вважав що виконання електромеханіками ЛАЗу НЧ робіт по сповіщенню є «комплексними» при організації селекторних нарад - а отже такими що відносяться до їх обов`язків. І саме тому вимоги працедавця не була персоніфікованими і були не тільки до Позивача-1, а й до Позивача-2, Позивача-3 та інших електромеханіків зв`язку ЛАЗу НЧ - оскільки всі вони мали типові Посадові інструкції (так само як це вбачається і з наданої Відповідачем Посадової інструкції Інженера 2 категорії - де підписи працівників їдуть у окремому додатку до інструкції) та усі займались організацією та супроводом селекторних нарад. Протилежного Відповідачем не доведено.

Виходячи з встановлених фактів і обставин у рішеннях справи №522/5051/18, преюдиційними обставинами для розгляду даної справи є усі вище перелічені, у тому числі:

- Виконання Позивачем-1. як електромеханіком зв`язку ЛАЗу НЧ. на вимогу Відповідача протягом тривалого періоду часу поряд з основною додаткової роботи по оповіщенню учасників селекторних нарад відділків та лінійних підрозділів залізниці,

- Трудова функція оповіщення учасників селекторних нарад як вбачається з Інструкції ЦЗС-001 від 09,06.1997 р. не входила до обов`язків Позивача-1 згідно Посадової інструкції електромеханіка зразку ЛАЗу НЧ.

Виконання зазначеної функції додатково не оплачувалось (у порушення законодавства про працю, про оплату праці).

При цьому, навіть сам суд першої інстанції по цій справі №522/11065/22 у оскаржуваному рішенні про відмову у задоволенні позову визнавав частину вказаних вище обставин преюдиційними (що позивач-1 виконував функції оповіщення учасників селекторних нарад, що ця функція не відносилась до його посадових обов`язків, що виконання вказаної функції відповідачем не оплачувалось). Та незважаючи на це, невірно застосував вказані преюдиційні обставини, помилково відмовив в повному обсязі у задоволенні позову, порушуючи норми процесуального та матеріального права України.

Зазначає, що у порушення трудового законодавства України (як встановлено рішеннями суду):

- відповідач додатково покладав на Позивача-1 (а також на інших позивачів) не передбачену їх посадовими інструкціями роботу, обов`язки,

- саме на вимогу відповідача позивачами виконувалась така додаткова робота, обов`язки, обсяги робіт, які не передбачені посадовими обов`язками позивачів,

та яку Відповідач додатково не оплачував у порушення трудового законодавства України.

Крім того, Відповідач не надав жодних доказів (фотографію робочого часу, тощо) що трудова функція оповіщення коли-небудь враховувалась у розмірі посадового окладу електромеханіка зв`язку ЛАЗу НЧ. Як вбачається з Колективного договору, а саме п. 4.2. Додатку №22, технічний персонал цеху ЛАЗу НЧ (лінійно-апаратний цех НЧ апаратури управління залізниці), якими є електромеханіки зв`язку, «Обслуговує пристрої зв`язку у межах цеху. Виконує роботи по веденню технічної документації, капітальному ремонту пристроїв, організаційно- технічних заходів, вводу нової техніки.». А такі обов`язки не мають на увазі роботи з оповіщення учасників селекторних нарад. І розрахунок чисельності штатного розкладу електромеханіків зв`язку ЛАЗу НЧ провадився на підставі норм з технічного обслуговування пристроїв зв`язку цеха, що теж не враховує, в тому числі, виконання працівниками трудових функцій по оповіщенню.

Отже , не має підстав вважати ( Відповідач не заявляв та не надавав жодних доказів) що у розмірі посадових окладів електромеханіків зв`язку ЛАЗу НЧ, тобто позивачів, коли-небудь враховувались обсяги робіт по оповіщенню учасників селекторних нарад. Більше того, протилежне суперечило б рішенням по справі № 522/5051/18.

Як встановлено судовими рішеннями, саме роботодавець, АТ «Українська залізниця», порушив норми законодавства про працю, вимагаючи та поклавши на позивача протягом тривалого часу додаткову роботу та обов`язки, не передбачену посадовою інструкцією, яка додатково роботодавцем не оплачувалася в порушення законодавства про працю, про оплату праці.

Відповідач не тільки не заявляв що роботи по оповіщенню учасників селекторних нарад відділків та лінійних підрозділів залізниці в оспорюваному періоді часу виконувались Інженерами (ШЧД), але й на час розгляду справи так і не надав жодних доказів що такі роботи входили в їх обов`язок з дня затвердження Інструкції ЦЗС-001 від 09.06.1997 р. і по день звільнення Позивачів ( і тим більше що вони ними виконувались у цей період часу). Більше того, Відповідач не заперечував і не спростовував жодними доказами (наказами, свідченнями, тощо) свідчення Позивачів про виконання ними додаткових робіт у вказаному періоді часу.

Таким чином, суд прийшов до хибного висновку що трудова функція оповіщення учасників селекторних нарад відділків та лінійних підрозділів залізниці відносилась до повноважень змінного Інженера 2 категорії.

На свій захист Відповідач зазначав що Позивачі не надали жодних доказів на підтвердження будь-яких змін умов трудового договору щодо змін трудових функцій (на умовах зміни оплати праці) та тривалості, а також у якому розмірі, виконувалась робота, не передбачена Посадовою інструкцією електромеханіка зв`язку ЛАЗу НЧ. Тобто, Відповідач не вбачає причинний зв`язок між своєю протиправною поведінкою (дія або бездіяльність, що порушують правову норму, умови договору, тощо), як працедавця, і її наслідком, як не оплата Позивачам додаткової роботи, не передбаченої їх Посадовою інструкцією. Але саме Відповідача було визнано

Правопорушником (що у порушення законодавства України про працю не оплачував додатково позивачу додаткову роботу, обсяги робіт, яку позивач виконував на вимогу Відповідача) і саме його протиправна поведінка є об`єктивною причиною таких наслідків як відсутність наказів (договорів, тощо) про зміну умов праці (посадових інструкцій), встановлення розміру (обсягу) та обліку тривалості додаткових робіт. Саме працедавець, здійснюючи керівництво, відповідає за організацію обліку та оплати праці на підприємстві, як то видання наказів (в т.ч. про зміну умов праці), облік часу виконуваних працівниками робіт (в тому числі додаткової), нарахування та виплата заробітної плати (доплат).

І взагалі, відповідно до умов Колективного договору, а саме ч.2 п.4.1., Відповідач мав здійснювати «оплату праці додаткових об`ємів робіт. не передбачених посадовими обов`язками по окремим договорам» і чого він не робив у порушення ст.18 КЗпП , яка вбачає обов`язковість положень колективного договору. Тобто, Відповідач доплат позивачам не здійснював у порушення законодавства України, що і було встановлено судовими рішеннями по справі №522/5051/18 стосовно Позивача-1.

Умовами Колективного договору, що кореспондуються з положеннями КЗпП України, передбаченні доплати працівнику за виконання додаткової роботи не тільки за суміщення , а й ще за розширення зони обслуговування або збільшення обсягу робіт.

Однак, у Колективному договорі передбачена обов`язковість доплат, проте не встановлено конкретного розміру , відсотку до тарифної ставки, посадового окладу. Відповідно до чЗ ст.97 КЗпП конкретні розміри доплат встановлюються працедавцем з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. У тому разі, коли умови про розміри доплат за виконання працівником поряд з основною роботою додаткової роботи не були визначені у колективному договорі чи погоджені інакше за відсутності останнього, розмір доплати за таку роботу, виконану за розпорядженням власника або з його відома, визначається судом з урахуванням її складності, характеру, обсягу, а також ступеня використання робочого часу та тарифної ставки працівника (абзац 1 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»).

Оскільки Відповідачем, як правопорушником, не було вжито усіх залежних від нього заходів для встановлення обсягу додаткових робіт і відповідно конкретного розміру доплати,

Позивачі, виходячи з засад розумності та справедливості, запропонували на розсуд суду свій розрахунок заробітної плати (доплат) за виконання додаткової роботи, які підлягають стягненню з відповідача на їх користь.

Зазначаємо, що визначені у розрахунку розміри доплат відповідачем не оспорювалися

- оскільки він вважає що не має правових підстав для нарахування таких виплат.

Таким чином, оспорювання Відповідачем оплати додаткових робіт як за суміщення аж ніяк не знімає з нього відповідальності від правової підстави (однієї з переліку у позовних вимогах) для стягнення доплати «за виконання додаткової роботи», але як за розширення зони обслуговування або збільшення обсягу робіт.

Тому позивачі вважають висновок суду що він «не може встановити те, що мало місце суміщення професій (посад)», таким що не знімає зобов`язання (відповідальності) з Відповідача по виплаті доплат (заробітної плати) Позивачам - за виконання Позивачами додаткової роботи, а значить не може бути підставою у відмові їх позовних вимог.

Позиція учасників у справі.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги представником акціонерне товариство «Українська залізниця» було надано відзив на апеляційну скаргу, в якій просив апеляційну скаргу залишити апеляційну скаргу представника позивачів без задоволення, а рішення Приморського районного суду міста Одеси від 05.06.2023 - без змін.

Зазначає, що суд першої інстанції правомірно встановив, що преюдицією для розгляду даної справи є лише:

- Виконання позивачем-1 функції оповіщення учасників селекторних нарад.

- Функція оповіщення учасників селекторних нарад не відноситься до посадових обов`язків позивача-1 згідно посадової інструкції електромеханіка зв`язку ЛАЗу НЧ.

- Виконання зазначеної функції додатково не оплачувалось.

Але не може бути преюдиційним правова кваліфікація щодо протиправності таких обставин, тобто порушення ст.ст. 31, 32, 105 КЗпП. Отже суд першої інстанції дійшов законного та правомірного висновку, що у позивачів -1,2,3 відсутні правові підстави для нарахування та виплати доплат.

Крім того, преюдиційні обставини стосуються у лише осіб, які брали участь у попередній справі, тому АТ «Укрзалізниця» вважає, що аргументи представника позивачів щодо позивачів-2,3, основані на судовому рішенні за участю позивача-1, є необґрунтованими, безпідставними та протиправними.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази стосовно виконання позивачами -2,3 поряд з основною роботою додаткової роботи за іншою професією чи посадою (суміщення професій, посад) або обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи. Жодних наказів не оформлювалось, у виробничому підрозділі відсутні вакансії чергових Інженерів по забезпеченню зв`язку дистанції сигналізації та зв`язку (ШЧД), за період роботи позивача-2,3, до повноважень яких відноситься оповіщення учасників селекторних нарад.

Судом першої інстанції було правомірно встановлено, що між Позивачами -1 і Відповідачем були укладені трудові договори. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Отже між Позивачем-1 та роботодавцем при прийнятті на роботу були визначені та узгоджені умови праці в тому числі щодо розміру її оплати. Сторони можуть добровільно змінити умови трудового договору в частині характеру трудових функцій, які ним передбачені (доповнити її) без зміни умови щодо оплати праці. Виконання Позивачем-1 функції оповіщення учасників селекторних нарад за відсутності звернень до роботодавця щодо отримання доплат протягом зазначеного позивачем періоду, свідчить про схвалення позивачем тимчасового виконання ним відповідних обов`язків без отримання будь-яких доплат. Будь-яка зміна умов трудового договору в тому числі і щодо зміни умов оплати праці має бути відповідним чином оформлена (як і сам трудовий договір).

Таким чином судом першої інстанції зроблено правомірний висновок, що позивачем-1 в позовній заяві не наведено обґрунтування того, яким чином була оформлена зміна умов трудового договору Позивача-1 в частині зміни умов оплати його праці у разі наявності відповідної згоди роботодавця на виконання Позивачем функції оповіщення учасників селекторних нарад (яка не передбачена його посадовою інструкцією) саме на умовах встановлення відповідної доплати чи надбавки за виконання цієї функції. Зазначене свідчить про відсутність такої згоди Відповідача. Тобто Відповідач не погоджувався на виконання Позивачем-1 відповідної додаткової до посадової інструкції Позивача-1 функції на умовах додаткової оплати її виконання. Будь-яких змін умов трудового договору щодо змін трудових функцій саме на умовах збільшення оплати праці не укладалось.

Крім того, АТ «Укрзалізниця» вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність суміщення професій (посад) у спірних правовідносинах.

В період роботи Позивача на посаді електромеханіка зв`язку посади інженерів зв`язку (про виконання функції яких зазначається в позові як про підставу для нарахування та виплати надбавки) не були вакантними. На підтвердження зазначених обставин АТ «Укрзалізниця» надано наявну на час розгляду справи інформацію про наявність у штатному розписі посад інженерів зв`язку та їх зайнятість з 2000 року по дати звільнення Позивачів.

Таким чином, відсутність відповідних вакансій інженерів зв`язку унеможливлює встановлення та виплату Позивачам надбавок або доплат за суміщення посад чи виконання функцій відсутніх працівників.

Судом першої інстанції було досліджено та правомірно встановлено, що Відповідачем стосовно Позивача -1 жодних наказів про виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника або щодо виконання Позивачем- 1 водночас з основною роботою, передбаченою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) не приймалось, що також вбачається з матеріалів справи та зазначеного судового рішення. Тобто Позивач-1 та Відповідач не досягали згоди щодо змін умов трудового договору Позивача-1 саме на умовах зміни розміру оплати праці (встановлення будьяких доплат чи надбавок) за виконання Позивачем-1 функції «оповіщення учасників селекторних нарад».

Більш того, посадова інструкція Інженера 2 категорії (чергового інженера зв`язку) передбачає цілий перелік завдань і обов`язків інженера 2 категорії (копія додається). Тобто виконання Позивачем-1 лише функції оповіщення учасників селекторних нарад, яка є однією з багатьох функцій інженера, взагалі не може розглядатися як тимчасове виконання функцій іншого працівника оскільки передбачає виконання лише однієї конкретної функції такого працівника (а не всього його обсягу). Отже взагалі в даному випадку не можна говорити про суміщення посад, яке передбачає виконання всіх обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Отже, судом першої інстанції правомірно встановлено, що у АТ «Укрзалізниця» відсутні законні підстави для нарахування та виплати доплати за виконання позивачем-1 додаткової роботи за іншою професією (посадою) за відсутності наявних відповідних вакансій, зокрема чергових Інженери по забезпеченню зв`язку дистанції сигналізації та зв`язку (ШЧД), за період роботи Позивача-1, а також за відсутності жодних наказів стосовно Позивачів-1,2,3 про виконання додаткової роботи за іншою професією (посадою), що було правомірно встановлено судом першої інстанції .

Судом першої інстанції було досліджено та встановлено, що на позивача-1 були покладені завдання та обов`язки згідно з посадовою інструкцією електромеханіка зв`язку ЛАЗу НЧ від 05.01.2016 за №4. Посадова інструкція (п. 1.3) містить посилання на Інструкцію про порядок підготовки та проведення загально залізничних та залізничних селекторних нарад ЦЗС-001, яка є чинною. Згідно із ч. 3 п. 1.5 Інструкції ЦЗС-001 за оповіщення учасників селекторних нарад відділків та лінійних підрозділів залізниці відповідають чергові Інженери по забезпеченню зв`язку дистанції сигналізації та зв`язку (ШЧД). Судом першої інстанції правомірно встановлено, що посадова інструкція Інженера 2 категорії (чергового інженера зв`язку), яка наявна в метеріалах справи, передбачає цілий перелік завдань і обов`язків інженера 2 категорії, копія якої наявна в

матеріалах справи.

Тобто виконання ОСОБА_1 лише функції оповіщення учасників селекторних нарад, яка є однією з багатьох функцій інженера, взагалі не може розглядатися як тимчасове виконання функцій іншого працівника оскільки передбачає виконання лише однієї конкретної функції такого працівника (а не всього його обсягу). Отже взагалі в даному випадку не можна говорити про суміщення посад, яке передбачає виконання всіх обов`язків тимчасово відсутнього працівника. Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі висновки є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Таким чином аргументи представника відповідача є такими, що не відповідають обставинам справи.

Більш того, АТ «Укрзалізниця» вважає, що доводи апеляційної скарги, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, висновків суду не спростовують та на правильність постановленого рішення не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.

Щодо явки сторін.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний розгляд вказаної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що висновки суду є законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 01 грудня 1995 року позивач був працевлаштований на посаду електромеханіка зв`язку другої групи до Одеської дистанції сигналізації та зв`язку Одеської залізниці (після чергової реорганізації - Виробничий підрозділ служби сигналізації та зв`язку Одеська дистанція зв`язку РФ Одеська залізниця ПАТ Українська залізниця).

На позивача були покладені завдання та обов`язки згідно з посадовою інструкцією електромеханіка зв`язку ЛАЗу НЧ від 05.01.2016 за №4.

12 березня 2018 року ОСОБА_1 було звільнено з формулюванням звільнений за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України без виплати вихідної допомоги.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 28.09.2018 по справі № 522/5051/18 змінено формулювання причини звільнення позивача з роботи з Виробничого підрозділу служби сигналізації та зв`язку «Одеська дистанція зв`язку» Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» із «звільнити за власним бажанням, ст.38 КЗпП України» на «звільнити за власним бажанням внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, ч. 3 ст.38 КЗпП України».

Постановою Одеського апеляційного суду від 30.01.2020 по справі № 522/5051/18 рішення Приморського районного суду міста Одеси від 28.09.2018 змінено в частині стягнення компенсації моральної шкоди, а саме: вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача компенсацію моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

Відповідно до частини другої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З Посадової інструкції вбачається, що в обов`язки ОСОБА_1 не входила трудова функція сповіщення учасників селекторних нарад.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 105 КЗпП України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Відповідно до постанови Ради міністрів СРСР від 04.12.1981 року, №1145 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)», суміщення професій (посад) передбачає виконання працівником водночас з основною роботою, передбаченою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) і виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи допускається на одному й тому ж підприємстві, в установі, організації за згодою працівника протягом установленої законодавством тривалості робочого дня (робочої зміни), це економічно доцільно та не веде до погіршення якості продукції, виконання робіт, обслуговування населення.

Правова конструкція суміщення професій (посад) виходить з того, що вакантна посада чи робоче місце за відповідною професією є в штатному розписі, але не заповнене, тобто залишається вільним.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02.10.2020 року у справі № 127/25292/18.

В Інструкції від 14.05.1982 року №53-ВЛ, (далі - Інструкція №53), щодо застосування постанови Ради Міністрів СРСР від 04.12.1981 року, № 1145 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» передбачено порядок та умови суміщення професій (посад), розширення зон обслуговування або збільшення обсягів виконуваних робіт, виконання поряд зі своєю основною роботою обов`язків тимчасово відсутніх працівників.

Під виконанням обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи слід розуміти заміну працівника, відсутнього у зв`язку з хворобою, відпусткою, відрядженням та з інших причин, коли відповідно з чинним законодавством за ним зберігається робоче місце (посада) (пункт 1 Інструкції № 53).

За виконання обов`язків працівнику провадиться доплата. Її розмір установлюється на умовах, передбачених колективним договором. Розмір доплати залежить від складності, характеру, обсягу виконуваних робіт, ступеня використання робочого часу, який визначає керівник підприємства в наказі про покладення на працівника обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Тобто, працівник отримує заробітну плату у вигляді окладу (тарифної ставки) за посадою, яку обіймає, та доплату - за наказом про виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, в період роботи ОСОБА_1 на посаді електромеханіка зв`язку посади інженерів зв`язку (про виконання функції яких зазначається в позові як про підставу для нарахування та виплати надбавки) не були вакантними, що підтверджуєтья наданими представником відповідача доказами, зокрема, витяги зі штатного розпису професіоналів, фахівців, службовців та робітників Одеської дистанції сигналізації та зв`язку за відповідні періоди, довідкою про наявність у штатному розписі посад інженерів зв`язку та їх зайнятість з 2000 року по дати звільнення позивачів, з яких вбачається, що за період роботи працівників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вакансій інженерів не було.

Таким чином, відсутність відповідних вакансій інженерів зв`язку унеможливлює встановлення та виплату позивачам надбавок або доплат за суміщення посад чи виконання функцій відсутніх працівників.

Будь-яка зміна умов трудового договору в тому числі і щодо зміни умов оплати праці має бути відповідним чином оформлена (як і сам трудовий договір).

Разом з тим, представником позивачів в позовній заяві не наведено обґрунтування того, яким чином була оформлена зміна умов трудового договору ОСОБА_1 в частині зміни умов оплати його праці у разі наявності відповідної згоди роботодавця на виконання ОСОБА_1 функції оповіщення учасників селекторних нарад (яка не передбачена його посадовою інструкцією) саме на умовах встановлення відповідної доплати чи надбавки за виконання цієї функції. Зазначене свідчить про відсутність такої згоди Відповідача.

Судом першої інстанції також встановлено, що посадова інструкція Інженера 2 категорії (чергового інженера зв`язку) передбачає цілий перелік завдань і обов`язків інженера 2 категорії, копія якої наявна в матеріалах справи. Тобто виконання ОСОБА_1 лише функції оповіщення учасників селекторних нарад, яка є однією з багатьох функцій інженера, взагалі не може розглядатися як тимчасове виконання функцій іншого працівника оскільки передбачає виконання лише однієї конкретної функції такого працівника (а не всього його обсягу). Отже взагалі в даному випадку не можна говорити про суміщення посад, яке передбачає виконання всіх обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Відповідно до частини другої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу.

Зазначених висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11.12.2019 по справі № 320/4938/17.

Таким чином, преюдиція може стосуватися лише фактичних обставин справи, а не правової кваліфікації.

Отже преюдицією для розгляду даної справи є лише:

- Виконання ОСОБА_1 функції оповіщення учасників селекторних нарад.

- Функція оповіщення учасників селекторних нарад не відноситься до посадових обов`язків ОСОБА_1 згідно посадової інструкції електромеханіка зв`язку ЛАЗу НЧ.

- Виконання зазначеної функції додатково не оплачувалось.

При цьому не може бути преюдиційним правова кваліфікація таких обставин в тому числі щодо їх відповідності вимогам норм чинного законодавства (наприклад нормам ст.ст. 31, 32, 105 КЗпП).

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, а саме те, що мало місце суміщення професій (посад), яке передбачає доплату - за наказом про виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» доплати (заробітної плати) за виконання додаткової роботи за іншою професією (посадою) у вигляді сповіщення учасників селекторних нарад, виконання додаткової роботи, суміщення посади Інженера по забезпеченню зв`язку дистанцій сигналізації та зв`язку (ШЧД) у період з 19.08.1998 р. по 16.07.2012 р. включно, у розмірі 52759,55 грн. на користь ОСОБА_2 , а також про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» доплати (заробітної плати) за виконання додаткової роботи за іншою професією (посадою) у вигляді сповіщення учасників селекторних нарад, виконання додаткової роботи, суміщення посади Інженера по забезпеченню зв`язку дистанцій сигналізації та зв`язку (ШЧД) у період з 09.06.1997 р. по 26.09.2014 р. включно, у розмірі 75847,08 грн. на користь ОСОБА_3 , то суд вважає, що вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до частини другої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд зазначає, що преюдиційні обставини стосуються у лише осіб, які брали участь у попередній справі, тому аргументи представника позивачів щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , основані на судовому рішенні Приморського районного суду міста Одеси від 28.09.2018 по справі № 522/5051/18, у якому стороною по справі є лише ОСОБА_1 , є необґрунтованими, безпідставними.

Представником позивачів не надано доказів стосовно виконання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 поряд з основною роботою додаткової роботи за іншою професією чи посадою (суміщення професій, посад) або обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи. Жодних наказів не оформлювалось, у виробничому підрозділі відсутні вакансії чергових Інженерів по забезпеченню зв`язку дистанції сигналізації та зв`язку (ШЧД), за період роботи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до повноважень яких відноситься оповіщення учасників селекторних нарад.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, із наданих представником позивачів доказів та документів суд не може встановити те, що мало місце суміщення професій (посад).

Доводи апеляційної скарги, щодо помилковості визначення судом першої інстанції преюдиційних фактів є власним тлумаченням права, оскільки не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто тіобставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу (зазначених висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11.12.2019 по справі № 320/4938/17).

Таким чином, преюдиція може стосуватися лише фактичних обставин справи, а не правової кваліфікації.

Отже суд першої інстанції правомірно встановив, що преюдицією для розгляду даної справи є лише:

- Виконання позивачем-1 функції оповіщення учасників селекторних нарад.

- Функція оповіщення учасників селекторних нарад не відноситься до посадових

обов`язків позивача-1 згідно посадової інструкції електромеханіка зв`язку ЛАЗу НЧ.

- Виконання зазначеної функції додатково не оплачувалось.

Але не може бути преюдиційним правова кваліфікація щодо протиправності такихобставин, тобто порушення ст.ст. 31, 32, 105 КЗпП. Отже суд першої інстанції дійшов законного та правомірного висновку, що у позивачів -1,2,3 відсутні правові підстави для нарахування та виплати доплат.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що між Позивачами -1 і Відповідачем були укладені трудові договори. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем -фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Отже між Позивачем-1 та роботодавцем при прийнятті на роботу були визначені та узгоджені умови праці в тому числі щодо розміру її оплати. Сторони можуть добровільно змінити умови трудового договору в частині характеру трудових функцій які ним передбачені (доповнити її) без зміни умови щодо оплати праці. Виконання Позивачем-1 функції оповіщення учасників селекторних нарад за відсутності звернень до роботодавця щодо отримання доплат протягом зазначеного позивачем періоду, свідчить про схвалення позивачем тимчасового виконання ним відповідних обов`язків без отримання будь-яких доплат. Будь-яка зміна умов трудового договору в тому числі і щодо зміни умов оплатиДокумент сформований в системі праці має бути відповідним чином оформлена (як і сам трудовий договір).

Таким чином судом першої інстанції зроблено правомірний висновок, що позивачем-1 в позовній заяві не наведено обґрунтування того, яким чином була оформлена зміна умов трудового договору Позивача-1 в частині зміни умов оплати його праці у разі наявності відповідної згоди роботодавця на виконання Позивачем функції оповіщення учасників селекторних нарад (яка не передбачена його посадовою інструкцією) саме на умовах встановлення відповідної доплати чи надбавки за виконання цієї функції. Зазначене свідчить про відсутність такої згоди Відповідача. Тобто Відповідач не погоджувався на виконання Позивачем-1 відповідної додаткової до посадової інструкції Позивача-1 функції на умовах додаткової оплати її виконання.

Будь-яких змін умов трудового договору щодо змін трудових функцій саме на умовах збільшення оплати праці не укладалось.

Крім того, колегія суддів, вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність суміщення професій (посад) у спірних правовідносинах.

Так відповідно до статті 105 КЗпП України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Правова конструкція суміщення професій (посад) виходить з того, що вакантна посада чи робоче місце за відповідною професією є в штатному розписі, але не заповнене, тобто залишається вільним (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.10.2020 року у справі № 127/25292/18).

Під виконанням обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи слід розуміти заміну працівника, відсутнього у зв`язку з хворобою, відпусткою, відрядженням та з інших причин, коли відповідно з чинним законодавством за ним зберігається робоче місце (посада) (пункт 1 Інструкції № 53). За виконання обов`язків працівнику провадиться доплата. Її розмір установлюється на умовах, передбачених колективним договором. Розмір доплати залежить від складності, характеру, обсягу виконуваних робіт, ступеня використання робочого часу, який визначає керівник підприємства в наказі про покладення на працівника обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Тобто, працівник отримує заробітну плату у вигляді окладу (тарифної ставки) за посадою, яку обіймає, та доплату - за наказом про виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Разом з тим в період роботи Позивача на посаді електромеханіка зв`язку посади інженерів зв`язку (про виконання функції яких зазначається в позові як про підставу для нарахування та виплати надбавки) не були вакантними. На підтвердження зазначених обставин АТ «Укрзалізниця» надано наявну на час розгляду справи інформацію про наявність у штатному розписі посад інженерів зв`язку та їх зайнятість з 2000 року по дати звільнення Позивачів.

Таким чином, відсутність відповідних вакансій інженерів зв`язку унеможливлює встановлення та виплату Позивачам надбавок або доплат за суміщення посад чи виконання функцій відсутніх працівників.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував процесуальний закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність судового рішення, не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Додаткові пояснення у справі позивача у справі від 04.03.2024 року не передбачені ЦПК України як процесуальні клопотання по справі , а тому залишаються без розгляду.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду. Одеси від 05 червня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду. Одеси від 05 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 березня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Н.В. Стахова