УХВАЛА

05 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 759/4930/23

провадження № 61-3841ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 ,

до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та зміну способу їх присудження,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_2 , як законний представник ОСОБА_1 , звернулася до суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та зміну способу їх присудження.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 травня 2019 у справі

№ 759/12679/16-ц з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти

на утримання двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі

1/3 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

07 серпня 2019 року видано виконавчий лист і починаючи з 01 грудня 2019 року

з ОСОБА_1 регулярно стягуються аліменти в частці від її доходу.

Зазначила, що на момент видачі виконавчого листа ОСОБА_1 була встановлена друга група інвалідності, а в червні 2020 року встановлено другу групу інвалідності на два роки та з липня 2022 року продовжено першу групу інвалідності довічно. Інвалідність першої групи ОСОБА_1 встановлено, оскільки

їй діагностовано дві невиліковні хвороби: розсіяний склером та деменція. Внаслідок хвороб ОСОБА_1 не може працювати та з доходу отримує лише пенсію по інвалідності.

Також зазначила, що вона вже зверталася до суду з позовом про зменшення розміру аліментів та способу їх присудження, звільнення від заборгованості

за аліментам, за яким ухвалено судове рішення про часткове задоволення позову.

ОСОБА_2 , посилаючись на те, що після ухвалення судом рішення

про стягнення аліментів у ОСОБА_1 значно погіршився стан здоров`я, внаслідок невиліковних хвороб, що в свою чергу викликає великі витрати

на лікування та відсутність можливості самостійно заробляти, вважала,

що її матеріальне становище змінилося в бік погіршення, а тому наявні підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного позивачка просила:

- зменшити розмір аліментів та змінити спосіб їх присудження;

- визнати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн, щомісячно,

на кожну дитину;

- звільнити від сплати заборгованості за аліментам у розмірі 80 957,71 грн.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 січня

2024 року, відмовлено в задоволенні позову.

15 березня 2024 року ОСОБА_2 , як законний представник ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2024 року, у якій заявниця, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2024 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Святошинський районний суд міста Києва ухвалою від 30 березня

2023 року справу № 759/4930/23 призначив до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення

їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені)

за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу

їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом спору в цій справі є вимоги про зменшення розміру аліментів та зміну способу їх присудження.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявницею

не наведено.

Касаційна скарга заявниці не містить доводів про помилковість висновків суду першої інстанції щодо віднесення цієї справи до категорії малозначних.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник

не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно

до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури

у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre

v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ

до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі.

У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб

(п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня

2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно

до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах,

де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення

у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 ,

на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3

про зменшення розміру аліментів та зміну способу їх присудження, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська