РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Харечко С.П.,

при секретарі Литвиненко В.М.,

з участю: представника позивача-відповідача адвоката Левченко К.В.,

представника відповідача-позивача адвоката Цуняка В.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей та поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

22 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову вказує, що 22.12.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та інтересам неповнолітніх дітей.

Ухвалою суду від 29.09.2023 року відкрито провадження у справі.

16.10.2023 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява про визначення місця проживання дітей та поділ майна подружжя.

Ухвалою суду від 15 листопада 2023 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей та поділ майна подружжя прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Представник позивача-відповідача адвокат Левченко К.В. в судовому засіданні первісний позов про розірвання шлюбу підтримала та просила його задовольнити, зустрічний позов щодо визначення місця проживання дітей визнала, а також просила затвердити подану до суду мирову угоду щодо поділу майна подружжя.

Представник відповідача-позивача адвокат Цуняк В.Й. в судовому засіданні підтримав зустрічний позов щодо визначення місця проживання дітей, первісний позов про розірвання шлюбу визнав, а також просив затвердити подану до суду мирову угоду щодо поділу майна подружжя. Крім того у зв`язку з визнанням позову та укладенням мирової угоди просив повернути відповідачу-позивачу 50% сплаченого судового збору.

Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 грудня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_7 ) зареєстрували шлюб у Рівненському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №2274.

Згідно з частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків і бажають розлучитися.

Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання.

Відповідно до частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 частини третьої статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №294, її батьками є сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис №1110, її батьками є сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно зі ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до вимог статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають з відповідачем-позивачем ОСОБА_2 , позивач-відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання дітей з відповідачкою-позивачкою, тому суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу, дітей слід і надалі залишити проживати з ОСОБА_2 , відповідно позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки представник відповідача-позивача адвокат Цуняк В.Й. позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнав до початку розгляду справи по суті, представник позивача-відповідача адвокат Левченко К.В. визнала зустрічну позовну вимогу щодо визначення місця проживання дітей, суд вважає необхідним повернути позивачу-відповідачу ОСОБА_1 з державного бюджету 50% сплаченого судового збору у розмірі 536,80 грн. а також повернути відповідачу-позивачу ОСОБА_2 з державного бюджету 50% сплаченого судового збору у розмірі 536,80грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 22 грудня 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №2274 - розірвати.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей задовольнити.

Визначити місце проживання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Повернути ОСОБА_1 половину сплаченого судового збору у розмірі 536,80 грн., сплачений 21 вересня 2023 року згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №ПН2141 за реквізитами: отримувач ГУК у Рівн.обл/Рiвненськ.м.тг/22030101; рахунок UA0017527, код отримувача 38012494; банк одержувача Казначейство України.

Повернути ОСОБА_2 половину сплаченого судового збору у розмірі 536,80 грн., який сплачений 11 жовтня 2023 року згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0..1 за реквізитами: отримувач ГУК у Рівн.обл/Рiвненськ.м.тг/22030101; рахунок UA0017527, код отримувача 38012494; банк одержувача Казначейство України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач-відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач-позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлено 19.01.2024 року.

Суддя Харечко С.П.