ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3454/24 Справа № 212/594/24 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/594/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Тимченко О.О.

сторони:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року, яка постановлена суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 24 січня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу, в якій просить суд видати судовий наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» нараховану, але не виплачену заробітну плату.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року передано за територіальною підсудністю заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати на розгляд до Печерського районного суду міста Києва.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та направити справу до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неврахування того, що заяву було подано з метою захисту порушених трудових прав щодо стягнення заробітної плати, а тому цей позов може бути пред?явлений за місцем проживання заявника.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена в п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Передаючи цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, на розгляд до Печерського районного суду міста Києва, суд першої інстанції виходив з того, що, у відповідності з вимогами ч.2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

У пунктах 1, 2 та 36 Постанови №3 Пленуму «Про деякі питання визначення юрисдикції та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що Конституцією Українизакріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовийз ахист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону №2453-VI).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

Відповідно до ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

За загальним правилом, якщо інше не встановлено ЦПК України, у відповідності до ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Стаття 28 ЦПК України передбачає підсудність справ за вибором позивача.

Зокрема, згідно із ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Відтак, заявник ОСОБА_1 , звернувшись до суду за захистом своїх трудових прав, визначивши на власний розсуд місце пред`явлення заяву про видачу судового наказу, а саме пред`явивши позов за місцем проживання, скористався своїм абсолютним правом, передбаченим ст.28 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції на зазначене не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про передачу позовної заяви до Печерського районного суду міста Києва для розгляду за підсудністю у зв`язку з непідсудністю справи Жовтневому районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Колегія суддів зважає на те, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до п. п. 1,4 ст. 379 ЦПК України є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року скасувати.

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати - направити для продовження розгляду до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 02 квітня 2024 року.

Головуючий:

Судді: