Справа № 757/7057/22-ц
Провадження № 2/761/1484/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Марінченко Л.В.,

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) «Київтеплоенерго» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 11.10.2018 р. між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 предметом якого є право вимоги до фізичних та юридичних осіб грошового зобов`язання перед ПАТ «Київенерго» зі сплати спожитих до 01.05.2018 р. наданих послуг з центрального опалення, гарячого водопостачання (комунальних послуг), які є предметом судового розгляду на загальну суму - 1 818 662 617,96 грн. , неустойки, 3% річних, інфляційні нарахування, судові та адвокатські витрати, що нараховані ПАТ до укладання договору або можуть бути нараховані після у зв`язку із неналежним виконанням споживачами обов`язків зі сплати послуг та є предметом судового розгляду. Позивач зазначає, що спірна угода поступки прав вимоги за своєю юридичною природою, незважаючи на назву про відступлення права вимоги є договором факторингу, оскільки передано право вимоги на стягнення з боржника будь - яких додаткових грошових нарахувань та вимог окрім суми боргу. Крім того за положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуг, за наявності договірних відносин, не може бути визначений (призначений). Цей же Закон не передбачав на момент укладення спірного договору права на уступку прав вимоги за зобов`язанням по сплаті житлово-комунальних послуг. За таких обставин позивач просить суд визнати недійсним договір відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11.10.2018 р. в частині зміни кредитора КП «Київтеплоенерго» та відступлення права вимоги по стягненню грошового зобов`язання за послуги з центрального опалення в розмірі 13 985 грн. 59 коп., послуги постачання гарячої води в розмірі 17 670 грн. 89 коп. та 6 667 грн. 94 коп. річних та інфляційних та судових витрат щодо ОСОБА_1 .

10.02.2022 р. на виконання положень ст. 31 ЦПК України суддею Печерського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) «Київтеплоенерго» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.

Провадження у справі відкрито 06.02.2023 р., відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити з підстав, зазначених в позові.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, що метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права, в той час як метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. При цьому, якщо право вимоги відступається за номінальною вартістю без стягнення фактором додаткової плати неможливо вважати, що наявні відносини факторингу. Оскільки умовами договору не передбачено передачу від КП «Київтеплоенерго» грошових коштів АК «Київенерго» або встановлення іншої плати, спірна угода не є договором факторингу. Також наголосив, що не надавав в послуги та не здійснював нарахування позивачу за послуги до 01.05.2018 р. і жодним чином не порушила його права.

Направлений в адресу суду 19.09.2023 р. відзив на позовну заяву не враховується судом, як заява по суті справи і залишається без розгляду зважаючи на те, що останній подано відповідачем поза межами строку, встановленого судом ухвалою про відкриття провадження та за відсутності клопотання про його продовження.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено і не заперечується сторонами, що 11.10.2018 р. між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (кредитор) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (новий кредитор) було укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Кредитор відступає, а Новий Кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням(судовими рішеннями) як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів) на загальну суму 1 818 662 617,96 грн.) станом на 01.08.2018 р. з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період з 01.08.2018 р. до дати укладення цього договору.

Також сторони домовились (п. 1.3. договору), що з укладенням цього договору Кредитор відступає, а Новий Кредитор набуває право вимоги також будь - яких інших, передбачених договорами чи чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь - які інші без виключень та обмежень), що нараховані Кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору та/або можуть бути нараховані та/або виникнути після дати укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у Додатку № 1 та у Додатку № 2 до цього договору.

При цьому відступлення прав вимоги за додатковими грошовими зобов`язаннями (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь - які інші без виключень та обмежень) до основних грошових зобов`язань, які вже є предметом судового розгляду або вже підтверджені судовими рішеннями як такі, що підлягають стягненню із споживача (споживачів), визначаються окремим договором.

Відповідно до п. 2.1. договору в рахунок оплати за відступлене право вимоги за цим договором на суму 1 818 662 617,96 грн. Новий кредитор прийняв 1 818 662 617,96 грн. боргових зобов`язань Кредитора перед ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що становить частину суми Боргового зобов`язання за Мировою угодою, затвердженою ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.10.2018 р.

Так, як свідчать надані позивачем докази, і дана обставина не заперечується стороною відповідача, до КП виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) «Київтеплоенерго» перейшло право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 на суму 27 917,78 грн. за послуги з ПГВ та 33 625,05 грн. за послуги з ЦО в тому числі частина заборгованості, яка є предметом судового розгляду або підтверджена як така, що підлягає стягненню на підставі судового рішення (додатки № 1,2 до договору).

Під час розгляду справи позивачу, з урахуванням положень ст. 12 ЦПК України наслідки не залучення до участі у справі сторону спірного договору ПАТ «Київенерго» або, за наявності, його правонаступника.

Разом з тим, клопотання про залучення Товариства в якості відповідача, третьої особи ОСОБА_1 заявлено не було.

Представником відповідача також не ставилась питання про залучення до участі у справі третьої особи.

Позивач вказує, що спірний договір є має ознаки договору факторингу, свідчить зміну виконавця послуг, що не є допустимим в разі наявності договірних зобов`язань, що є підставою для визнання його недійсним в частині передачі прав за його зобов`язаннями.

В свою чергу представник відповідача вказує на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки угода укладена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Висновок щодо розмежування договорів відступлення права вимоги (цесії) та договорів факторингу викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, в якій Суд зазначив, що під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ч. 1 ст. 1077 ЦК України За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Слід зазначити, що висновок щодо розмежування договорів відступлення права вимоги (цесії) та договорів факторингу викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, в якій Суд зазначив, що під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України).

Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України).

Так, метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України).

Зважаючи на те, що спірним договором передано саме право вимоги, за відсутності підстав вважати, що договір укладено з метою є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника, за умови відступлення права вимоги без стягнення додаткової плати, та з огляду на те, що за договором передано право вимоги за дійсним зобов`язанням - по сплаті послуг комунальних послуг, зробити висновок про те, що спірний договір є договором факторингу не є можливим.

Так, за положеннями ст. 515 ЦК України заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Інших заборон щодо передачі прав вимоги Цивільний кодекс України не містить.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Так приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Підсумовуючи все вищенаведене, зважаючи на те, що позивачем не доведено обставин, з якими чинне законодавство України передбачає визнання договору недійсним, беручи до уваги що під час розгляду справи ОСОБА_1 не надано доказів, які б свідчили про порушення його прав у зв`язку із укладенням договору про відступлення права вимоги, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,141,258,259,263,268, 352,354 ЦПК України, ст.ст. 203,215,512, 1077 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) «Київтеплоенерго» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень цього Кодексу протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09.04.2024 року.

Суддя: