Справа № 203/3494/24
Провадження № 2/0203/1457/2024
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

29 липня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в особі судді Колесніченко О. В., розглянувши у провадженні № 2/0203/1457/2024 позовну заяву ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

09 липня 2024 року позивач через свого представника ОСОБА_2 в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» подав до суду цю заяву, пред`являючи позов до ОСОБА_3 , зазначивши третьою особою нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Черновську Людмилу з вимогою встановити факт постійного проживання спадкоємця ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , з підстав того, що в позасудовому порядку позивачу нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з підстав відсутності документів, підтверджуючих факт постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 липня 2024 року зазначена справа розподілена та передана судді Колесніченко О.В. 10 липня 2024 року.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2024 року вказана позовна заява залишена без руху .з підстав невідповідності останньої вимогам п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 не визначився з видом (правилами) цивільного судочинства за ч.2 ст. 12 ЦПК України, в якому належить розглядати його вимоги. Обираючи вказаний спосіб захисту права не зазначав яким чином відповідач порушує його права та які саме, і яким чином встановлення такого факту відновить чи захистить його права про яке він наразі не заявляє, з огляду на те, що встановлення юридичного факту є безспірним, окрім випадків, якщо не тягне спір про право, а якщо такий спір є, то це зумовлює заявлення відповідних основних вимоги на захист такого права.

29 липня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Алістратова О.І. на виконання вимог ухвали від 16 липня 2024 року , подала позовну заяву в новій редакції, де заявлена позовна вимога до ОСОБА_3 , а саме: встановити факт постійного спільного проживання спадкоємця ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 . Такі вимоги обґрунтовані тим, що за життя ОСОБА_4 склала заповіт 14 липня 2021 року стосовно усього свого майна на користь свого племінника ОСОБА_1 , тому, після відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з квартири АДРЕСА_2 , він звернувся 23 січня 2024 року до нотаріуса з заявою про відкриття спадщини, проте нотаріус постановою відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що відсутні документи на підтвердження факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім того, 23 січня 2024 року з заявою про прийняття спадщини звернувся і відповідач ОСОБА_3 , оскільки був упевнений в наявності більш пізнього заповіту також і на свою користь частини вказаної квартири, що не знайшло підтвердження, тому він став заперечувати факт проживання позивача на час відкриття спадщини із ОСОБА_4 і що, на думку позивача, свідчить про наявність спору про право на цю спадщину з останнім.

Перевіривши дотримання вимог до форми та змісту позовної заяви, а також дотримання правил підсудності, суддею встановлено наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

У пункті 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», а також в подальшому Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 25 лютого 2018 року у справі № 201/12876/17 та від 11 липня 2019 року у справі № 426/7217/18 судам роз`яснено, що враховуючи положення статті 181 ЦК України, спорами що виникають із приводу нерухомого майна є, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Тобто, приписами цивільного судочинства (частина перша статті 114 Цивільного процесуального кодексу України; в редакції, чинній до 14 грудня 2017 року, частина перша статті 30 ЦПК України в чинній редакції) передбачено виключну підсудність позовів, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходження майна або його основної частини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 виснувала про те, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України (ч. 1 ст. 30 ЦПК України) необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Тобто, за правилами чинного ЦПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Як видно з позовної заяви, позивач заявляє вимогу про встановлення факту, що має юридичне значення з метою набуття та оформлення права на спадщину, що складається з об`єкту нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 , розташованої на території Шевченківського району м. Дніпра.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи те, що позовна вимога заявлена про встановлення факту, що має юридичне значення вимоги та ця вимога опосередковано стосується нерухомого майна ( з метою набуття права на спадкову квартиру), а таке нерухоме майно не перебуває на території Центрального району і за територіальним розподілом вулиць міста Дніпра знаходиться у Шевченківському районі, то вказана позовна заява не підсудна Кіровському районному суду м. Дніпропетровська і цю позов ну заяву з підстав ч.1 ст. 30, п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України належить передати за підсудністю на розгляд до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за місцем знаходження нерухомого майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 30, 31, 260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Черновська Людмила Григорівна, про встановлення факту постійного спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - передати за підсудністю на розгляд до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвала протягом 15 днів з дня підписання може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду з правом на поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження у разі подання скарги протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем вручення копії цієї ухвали, а в іншій частині набирає законної сили з моменту підписання у день її складення.

Повна ухвала складена та підписана 29 липня 2024 року.

Суддя О. В. Колесніченко