Справа № 453/90/24
№ провадження 2/453/212/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И /заочне/

05 березня 2024 року Сколівський районний суд Львівської області у

складі: головуючого - судді Брони А.Л.,

секретаря судового засідання Бендеш А.І.,

розглянувши у залі суду у місті Сколе Львівської області за порядком спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп», Міністерства оборони України, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,-

в с т а н о в и в:

22.01.2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп», Міністерства оборони України, в якій просить стягнути з державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» на свою користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Склівського районного суду Львівської області від 11.04.2023 року у справі № 453/197/22 про поновлення його на посаді директора державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.04.2023 року по 21.12.2023 року. Судові витрати просить покласти на відповідачів.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Брони А.Л. від 01.02.2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі.

Розгляд справи відбувся 05.03.2024 року без учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне.

17.01.2022 року наказом № 04-ОС позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади директора державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

16.02.2022 року він звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати наказ Міністерства оборони України від 05 січня 2022 року №1-ДП і наказ державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» від 17 січня 2022 року №04-СО про його звільнення з посади директора ДП «Магерівський військовий лісгосп», поновити на займаній посаді та стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2023 року позов було задоволено. Суд визнав протиправними та скасував наказ Міністра оборони України від 05 січня 2022 року №1-ДП та наказ ДП «Магерівський військовий лісгосп» від 17 січня 2022 року №04-ОС. Рішенням суду було поновлено позивача на посаді директора ДП «Магерівський військовий лісгосп» та стягнуто з ДП «Магерівський військовий лісгосп» на користь такого середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 січня 2022 року до 11 квітня 2023 року в розмірі 316 220, 31 грн., а також здійснено розподіл судових витрат. Рішення в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за один місяць було допущено до негайного виконання.

Постановою Львівського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року апеляційні скарги Міністерства оборони України та ДП «Магерівський військовий лісгосп» залишено без задоволення, а рішення Сколівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2023 року залишено без змін.

Позивач зазначає, що всупереч вказаному рішенні суду першої інстанції, що набрало законної сили та яким ОСОБА_1 поновлено на посаді директора державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп», відповідачем фактично не виконано дій, передбачених законом. Керуючись ч.5 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», у листопаді 2023 року позивач звернувся з заявою про відкриття виконавчого провадження до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі виконавчого документа № 453/197/22, виданого Сколівським районним суду Львівської області 12 квітня 2023 року про поновлення його на посаді директора державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп». 20.11.2023 року головним державним виконавцем Департаменту державної виконавчої служби Берегових В.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Наказом Міністра оборони України Р. Умєрова від 21.12.2023 року №24-П ОСОБА_1 було поновлено на посаді директора Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп». Окрім цього, у листопаді 2023 року позивач звернувся з заявою про відкриття виконавчого провадження до Жовківського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на підставі виконавчого документа №453/197/22, виданого Сколівський районним судом Львівської області від 12 квітня 2023 року, про стягнення з Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 січня 2022 року по 11 квітня 2023 року в розмірі 316 220 грн. 31 коп.

13.11.2023 року державним виконавцем Старим Р.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 20.112023 року державним виконавцем Старим Р.А. було винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору.

22.12.2023 року ДП «Магерівський військовий лісгосп» на користь позивача здійснив виплату середнього заробітку за один місяць в сумі 20 687 грн. 31 коп. із здійсненням відповідних відрахувань, що підтверджується платіжними інструкціями №3095, №3096, №3097, №3098 від 22.12.2023 року.

Позивач вказує, що відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно із якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Відтак, на думку позивача, у зв`язку із зволіканням Міністерства оборони України щодо виконання рішення суду в частині поновлення на роботі, у нього наявне право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в силу приписів статті 236 Кодексу законів про працю України.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Бездіяльність Міністерства оборони України у період з 11 квітня 2023 року до 21 грудня 2023 року призвели до обмеження його права, передбаченого частиною першою статті 59 Конституції України, та в остаточному підсумку до порушення права незаконно звільненого працівника на негайне виконання рішення суду про поновлення його на роботі. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі є видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення про поновлення на роботі вважається завершеним з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. Водночас працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливість виконання своїх обов`язків. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі №938/466/21 (провадження №61-5256св23).

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України, суду необхідно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Отже, оскільки рішення Сколівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2023 року в частині поновлення позивача на посаді директора ДП «Магерівський військовий лісгосп» підлягало негайному виконанню, проте виконане Міністерством оборони було лише 21 грудня 2023 року шляхом видання наказу №24-П, позивач вважає, що має право на стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі відповідно до статті 236 КЗпП України за період з 11 квітня 2023 по 21 грудня 2023.

28.02.2024 на адресу суду надійшов відзив представника відповідача ДП «Магерівський військовий лісгосп» - адвоката Домінік П.А., в якому зазначає, що не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 , оскільки ДП «Магерівський військовий лісгосп» є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки негайне поновлення на роботі не залежало від дій такого підприємства чи бездіяльності такого. Поновлення здійснювалося на підставі наказу Міністерства оборони України №24-П від 21.12.2023. Як випливає з тексту позовної заяви, позивач свідомо розумів, що поновлення його на роботі залежить саме від Міністерства оборони України, оскільки він звернувся до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження з метою примусового виконання рішення суду. Позивач також стверджує, що бездіяльність Міністерства оборони України призвела до обмеження його права, передбаченого ч.1 ст. 59 Конституції України. Крім цього, просить звернути увагу суду на те, що твердження звучить абсолютно абсурдно і позбавлене будь-якої логіки, оскільки вказана стаття Конституції України передбачає право кожної особи на професійну правничу допомогу. Яким саме чином був позбавлений права на професійну правничу допомогу - залишається незрозумілим і невідомим. Також, не є зрозумілим, чому позивач не звертався до виконавчої служби для примусового виконання рішення суду і для захисту своїх прав, одразу після видачі Сколівським районним судом Львівської області виконавчого листа від 12 квітня 2023 №453/197/22. На цей момент позивач не міг усвідомлювати, що рішення суду не виконується. З моменту прийняття рішення суду про поновлення на роботі і до видачі наказу Міністерства оборони України про поновлення на роботі, позивач жодного разу не з`являвся на підприємстві «Магерівський військовий лісгосп». Цей факт підтверджує те, що позивач чітко розумів хто є суб`єктом виконання даного рішення суду.

Крім цього, сторона відповідача просить також звернути увагу на той факт, що позивач вже звертався із заявою про ухвалення додаткового рішення до Львівського апеляційного суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за період з 11 квітня 2023 по 26 вересня 2023 за період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. Однак, суд апеляційної інстанції постановою від 19.12.2023 в задоволенні цих позовних вимог відмовив. Роботодавцем позивача виступає Міністерство оборони України. Саме наказом Міністра оборони здійснюється прийом на роботу і звільнення з роботи керівника державного підприємства, а тому в даній ситуації має місце публічно-правовий спір в розумінні п.2 ч.1 ст. 4 КАС України.

Також, сторона відповідача висловлює своє заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу. Вважає, що вищевказані витрати в розмірі 8 000 грн. є явно завищеними і не співмірними із складністю справи та обсягом виконаної адвокатом роботи.

Відповідач - Міністерство оборони України про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву до суду не надано.

На підставі ч.3 ст. 211, ч.2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч.1 і ч.2 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

За положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 31 жовтня 2013 року був призначений на посаду директора державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп».

03 грудня 2019 року Міністерство оборони України в особі Міністра оборони України Загороднюка А.П. та гр. ОСОБА_1 підписали контракт, за умовами якого позивач зайняв посаду директора державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» на термін до 02 грудня 2024 року.

02 листопада 2021 року Міністерством оборони України було видано наказ №345 «Про створення державного підприємства «Яворівський військовий лісгосп», шляхом злиття державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» та державного підприємства «Старицький військовий лісгосп».

Відповідно до наказу Міністра оборони України Олексія Резнікова від 05 січня 2022 року №1-ДП, у зв`язку із створенням державного підприємства «Яворівський військовий лісгосп» шляхом злиття державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» та державного підприємства «Старицький військовий лісгосп», ОСОБА_1 було звільнено з посади директора державного підприємства «Магерівський військо лісгосп» з 12 січня 2022 року на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України та розірвано контракт відповідно до підпункту «ґ» пункту 22 розділу 5 контракту.

17 січня 2022 року наказом Голови комісії з припинення ДП «Магерівський військовий лісгосп» В. Барчука за №04-ОС ОСОБА_1 було звільнено з посади директора державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно Наказу Міністра оборони України О. Резнікова від 25 липня 2022 року №202 Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства оборони України від 02 листопада 2021 № 345, визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства оборони України від 02 листопада 2021 року №345 «Про створення державного підприємства «Яворівський військовий лісгосп».

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2023 року, яке постановою Львівського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року було залишено без змін, позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп», Державного підприємства «Яворівський військовий лісгосп» про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністра оборони України від 05 січня 2022 року №1-ДП.

Визнано протиправним та скасовано наказ ДП «Магерівський військовий лісгосп» від 17 січня 2022 року №04-ОС.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп».

Стягнуто з Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп», (місце знаходження: вул. Біла, буд 3, смт. Магерів, Жовківський район; Львівської області, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 січня 2022 року по 11 квітня 2023 року в розмірі 316 220 (триста шістнадцять тисяч двісті двадцять) грн. 31 коп.

Стягнуто з Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» на користь ОСОБА_1 , сплачений ним судовий збір у сумі 1984 грн. 80 коп.

Стягнуто з Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп на користь ОСОБА_1 , 14 000 грн. судових витрат, пов`язаних з отриманням позивачем професійної правничої допомоги адвоката.

Рішення в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. від 20.11.2023 року було відкрито виконавче провадження № 73360627 з виконання виконавчого листа № 453/197/22, виданого 12.04.2023 року Сколівським районним судом Львівської області про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп».

Відповідно до наказу Міністра оборони України Р. Умєрова від 21 грудня 2023 року, на виконання рішення Сколівського районного суду Львівської області від 11.04.2023 року у справі № 453/197/22 та постанови Львівського апеляційного суду від 26.06.2023 року, було поновлено ОСОБА_1 на посаді директора державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп», а також поновлено дію контракту, укладеного з ним 03 грудня 2019 року.

У даній справі позивач ставить вимогу про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в період з 11.04.2023 року по 21.12.2023 року, мотивуючи тим, що рішення Сколівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2023 року в частині поновлення позивача на посаді директора ДП «Магерівський військовий лісгосп» підлягало негайному виконанню, проте фактично було виконане Міністерством оборони лише 21 грудня 2023 року шляхом видання наказу №24-П.

Відповідно до ст. ст. 68, 129 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з положеннями ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч.8 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За нормами ст. 236 КЗпП України, у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі є видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», не встановлює порядку виконання відповідного рішення.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

У разі несвоєчасного поновлення працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 65 Закону Україн "Про виконавче провадження" рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, а саме за період з 14.10.2022 року по 02.08.2023 року.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Згідно з цим порядком середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи шляхом визначення середньоденної зарплати.

Згідно з рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 11.04.2023 року було встановлено, що середня заробітна плата ОСОБА_1 за робочий день становить 985,11 грн.

Час затримки виконання рішення суду з 11.04.2023 року по 21.12.2023 року становить 174 робочих дні.

Оскільки суд дійшов висновку про те, що фактично судове рішення про поновлення позивача на роботі було виконано 21.12.2023 року, то на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі відповідно до ст. 236 КЗпП України за період з 11.04.2023 року по 21.12.2023 року в розмірі 171 409,14 грн. (985,11 (середня заробітна плата за один день) х 174 (робочі дні)), згідно проведеного позивачем розрахунку, правильність якого відповідачами не оспорена.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1% від задоволених позовних вимог.

Крім того, звертаючись до суду, позивач просить стягнути з відповідачів суму витрат, понесених ним за надання професійної правничої допомоги у розмірі 8 000 грн.

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, з-поміж іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина третя статті 133 ЦПК України).

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (частина перша статті 134 ЦПК України).

Нормами статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав договір про надання правової допомоги № 16/02-22-1 від 16 лютого 2023 року, укладений з АО «ПРАВДА і ЗАКОН», протокол погодження гонорару від 10.01.2024 року, згідно якого сторони узгодили фіксований гонорар у розмірі 8 000 грн., рахунок-фактуру на оплату № 05 від 10 січня 2024 рок та платіжну інструкцію №@PL724681 від 16.01.2024 року про перерахунок позивачем коштів на рахунок АО «ПРАВДА і ЗАКОН» в розмірі 8 000 грн. за надання адвокатських послуг згідно договору № 16/02-22-1 від 16 лютого 2023 року.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 48 постанови від 17.10.2014 року №10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Верховний Суд у постанові від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19 зробив висновок, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Статею 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, відповідач не довів обставин щодо неспівмірності витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи умови договору про надання правової допомоги, суд дійшов висновку, що в даній справі витрати на правову допомогу в сумі 8 000 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, тому не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Враховуючи вище наведене,а також здійснивши аналіз обґрунтувань вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу з урахуванням поданих доказів, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та зменшенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 56, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 235, 236 КЗпП, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп», Міністерства оборони України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду - задовольнити.

Стягнути з ДП «Магерівський військовий лісгосп» (, адреса: 80327, Львівська область, Жовківський район, смт. Магерів, вул. Біла, 3), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - 171 409 (сто сімдесят одна тисяча чотириста дев`ять) грн. 14 коп. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 11.04.2023 року та 21.12.2023 року.

Стягнути з ДП «Магерівський військовий лісгосп» (, адреса: 80327, Львівська область, Жовківський район, смт. Магерів, вул. Біла, 3), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - 857 (вісімсот п`ятдесят сім) грн. 05 коп. сплаченого судового збору та 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. - витрат на правову допомогу.

Стягнути з Міністерства оборони України (, адреса: 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - 857 (вісімсот п`ятдесят сім) грн. 05 коп. сплаченого судового збору та 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. - витрат на правову допомогу.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про його перегляд чи апеляційної скарги на таке рішення, якщо заяву про перегляд заочного рішення чи апеляційну скаргу не було подано.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається безпосередньо до Сколівського районного суду Львівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ДП «Магерівський військовий лісгосп», адреса: 80327, Львівська область, Жовківський район, смт. Магерів, вул. Біла, 3, .

Відповідач: Міністерство оборони України, адреса: 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, .

Суддя