Справа № 645/56/24
Провадження № 2/645/684/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі: Головуючого судді Шарка О.П., секретар судових засідань - Мухін В.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «НАСК Оранта», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить суд стягнути матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо транспортної пригоди у розмірі 26281 грн. 90 коп., моральну шкоду у розмірі 20000 грн., а також судові витрати.

В обгрунтування позову зазначила, що 20 лютого 2021 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Dacia Logan д.н.з НОМЕР_1 , рухався по пр. Тракторобудівників, від вул. Краснодарська, в напрямку вул. Амосова, біля будинку 26 в м.Харкові, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, чим порушив вимоги п. 12.1 ПДР України, внаслідок чого відбулося зіткнення з транспортним засобом «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . При дорожньо-транспортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження, чим нанесено матеріальні збитки.Постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09.04.2021 року у справі 645/1174/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , автомобіль «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_1 .За даними Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу) № 200316699, строком дії з 19.06.2020 року по 18.06.2021 року включно, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Dacia Logan д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_2 , була забезпечена ПАТ HACK «Оранта», розмір франшизи 1500,00 грн.21.02.2021 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ HACK «Оранта» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду яка відбулась за участю автомобіля «Dacia Logan» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 .В листі HACK «Оранта» від 24.09.2021 № 09-02-17/1-04/8345 зазначено, що відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 34-D/90/6 від 18.05.2021 складеного ФОП ОСОБА_3 на замовлення HACK «ОРАНТА», вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Hyundai Tucson, державний номерний знак НОМЕР_2 складає 101643,99, а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 60555,52 грн.).З урахуванням проведеного розрахунку було здійснено виплату страхового відшкодування на ремонт автомобіля Hyundai Tucson, державний номерний знак НОМЕР_2 , договір №200316699 від 18.06.2020, власник ОСОБА_1 на рахунок ТОВ «МОЛАВТОПРОМ» в розмірі 60555,52 грн., що підтверджено страховим актом та платіжним документом.Разом з цим, загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Tucson, державний номерний знак НОМЕР_2 , склала 81238,62 грн. Страхове відшкодування, виплачене страховою компанією на рахунок ТОВ «МОЛАВТОПРОМ» 60555,52 грн. Таким чином, позивачем під час отримання автомобіля 18.09.2023, було проведено доплату за відновлювальний ремонт автомобіля 20683,10 грн., що підтверджується рахунком- замовлення № С3к-002391 (атом виконаних робіт) від 02.08.2021 (81238,62-60555,52=20683,10 грн.)В зв`язку з тим, що автомобіль не використовувався майже 7 місяців, проводились роботи з ремонту кузова автомобіля (зварювання, фарбування), в автомобілі було проведено хімчистку салону, вартість якої склала 2800,00 грн.(розрахунок-заказ № С3к-002384 (акт виконаних робіт) від 15.09.2023), яка також сплачена позивачем при отриманні автомобіля 18.09.2021.18.09.2021, ОСОБА_1 , забравши своє авто з СТО, після проведеного відновлювального ремонту кузова, під час руху при гальмуванні відчула сторонній звук, у зв`язку з чим 20.09.2021 позивач знов був вимушений повернутись до СТО для з`ясування причини цього стороннього звука. Під час огляду автомобіля працівник СТО повідомив позивачу, що в автомобілі зірвано гальмівні колодки та колодки ручного гальма. Це сталося під час в`їзду в мій автомобіль автомобіля «Dacia Logan» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ремонту гальмівної системи мною понесено витрати в розмірі 3325,00 грн.Позивачем були понесені витрати, пов`язані з проведенням розборочно-сборочних робіт, відповідно до наряду-замовлення № ЛОТО-100059 від 24.02.2021 в розмірі 600,00 грн. та розрахунку № ЛОТО-100059 від 01.03.2021 в розмірі 300,00 грн. Сума загального відшкодування збитків, які були понесені позивачем та фактично ним сплачені, складає: 20683,10 грн. + 2800,00+300,00+600,00+3325,00-1500+73,80 = 26281,90 грн. 73,80 грн - поштові витрати, пов`язані з відправкою претензії. Франшиза, в розмірі 1500,00 грн. була перерахована на карту позивача. Таким чином, ОСОБА_2 , як власник джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «Dacia Logan» державний номерний знак НОМЕР_1 , повинен відшкодувати позивачу витрати, понесені ним для відновлення первинного стану свого автомобіля «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого в ДТП, тобто витрати на його повний ремонт. Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Також позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20000 грн., в обгрунтування цієї вимоги зазначила, що автомобіль використовувався позивачем та чоловіком позивача - ОСОБА_4 для різних потреб. Щодня окрім двох вихідних, на зазначеному автомобілі ОСОБА_1 відвозила на роботу на вул. Достоєвського (Основ`янський район) свою матір ОСОБА_5 , 1958 року народження, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . В зв`язку із пошкодженням зазначеного автомобіля мати позивача була вимушена пересуватись міським транспортом, що в її похилому віці було не так просто. Позивач постійно хвилювалась за свою матір, оскільки в такому віці, окрім інших проблем зі здоров`ям, вона страждає на гіпертонію. Приблизно з квітня місяця й на все літо мати чоловіка, ОСОБА_6 , яка також є жінкою похилого віку 1950 р.н., щороку виїжджала на дачу, куди її зазвичай довозив мій чоловік. Дачний кооператив, в якому знаходиться будинок та присадибна ділянка знаходиться в районі с. Борщова Харківського району. Окрім того, щотижня, а за необхідністю і частіше чоловік відвозив їй продути та ліки, а за потребою міг відвезти її в місто та знову на дачу. Після ДТП на літній період таку можливість було виконати звичним способом, а саме власним автомобілем, виявилось неможливо. Доводилось їхати в некомфортних умовах в автобусі, або просити знайомих, не безкоштовно, відвезти чоловіка - ОСОБА_4 за 20 км від міста та назад у місто. Крім того, на тривалий час після ДТП, а саме на період у 7 місяців позивачу та її близьким довелося пересуватись громадським транспортом, що викликало суттєві незручності у пересуванні та взагалі порушило звичний спосіб життя. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, довелося відкласти, а від деяких з них взагалі змушені були відмовитись. Маючи двох дітей віком на той час 17 та 14 років, у зв`язку із перебуванням засобу пересування на тривалому ремонті, позивач також був позбавлений можливості виїхати в літній період на відпочинок до моря й був змушений разом з родиною відмовитись від відпочинку та літнього оздоровлення. Після перерахування коштів страховою компанією родина позивача також повинна була думати де взяти залишок коштів для відновлювального ремонту. Згідно з розрахунком страхової компанії вартість ремонту складала більш 100000 гривень. Таких коштів в родини позивача нема, це також змусило позивача нервувати, оскільки вона є державним службовцем та отримує невелику заробітну плату. Сума, яку треба було доплатити за відновлювальний ремонт є для сімейного бюджету позивача значною.

У ході судового розгляду позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, надали суду пояснення аналогічні викладеним вище.

Відповідач у ході судового розгляді позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього 10000 грн., у якості відшкодування заподіяної шкоди, в задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити, оскільки, на його думку, шкода має бути відшкодована страховою компанією.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.

Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову.

Згідно позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ході судового розгляду встановлено, що 20 лютого 2021 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Dacia Logan д.н.з НОМЕР_1 , рухався по пр. Тракторобудівників, від вул. Краснодарська, в напрямку вул. Амосова, біля будинку 26 в м.Харкові, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, чим порушив вимоги п. 12.1 ПДР України, внаслідок чого відбулося зіткнення з транспортним засобом «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . При дорожньо-транспортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження, чим нанесено матеріальні збитки.

Постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09.04.2021 року у справі 645/1174/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , автомобіль «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_1 .

Відповідно до Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу) № 200316699, строком дії з 19.06.2020 року по 18.06.2021 року включно, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Dacia Logan д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_2 , була забезпечена ПАТ HACK «Оранта», розмір франшизи 1500,00 грн.

21.02.2021 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ HACK «Оранта» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду яка відбулась за участю автомобіля «Dacia Logan» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 .

В листі HACK «Оранта» від 24.09.2021 № 09-02-17/1-04/8345 зазначено, що відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 34-D/90/6 від 18.05.2021 складеного ФОП ОСОБА_3 на замовлення HACK «ОРАНТА», вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Hyundai Tucson, державний номерний знак НОМЕР_2 складає 101643,99, а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 60555,52 грн.).

З урахуванням проведеного розрахунку було здійснено виплату страхового відшкодування на ремонт автомобіля Hyundai Tucson, державний номерний знак НОМЕР_2 , договір №200316699 від 18.06.2020, власник ОСОБА_1 на рахунок ТОВ «МОЛАВТОПРОМ» в розмірі 60555,52 грн., що підтверджено страховим актом та платіжним документом.

Загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Tucson, державний номерний знак НОМЕР_2 , склала 81238,62 грн. Страхове відшкодування, виплачене страховою компанією на рахунок ТОВ «МОЛАВТОПРОМ» 60555,52 грн. Таким чином, позивачем під час отримання автомобіля 18.09.2023, було проведено доплату за відновлювальний ремонт автомобіля 20683,10 грн., що підтверджується рахунком- замовлення № С3к-002391 (атом виконаних робіт) від 02.08.2021 (81238,62-60555,52=20683,10 грн.)

Відповідно до наряду-замовлення № ЛОТО-100059 від 24.02.2021 в розмірі 600,00 грн. та розрахунку № ЛОТО-100059 від 01.03.2021 в розмірі 300,00 грн. Сума загального відшкодування збитків, які були понесені позивачем та фактично ним сплачені, складає: 20683,10 грн. + 2800,00+300,00+600,00+3325,00-1500+73,80 = 26281,90 грн. 73,80 грн - поштові витрати, пов`язані з відправкою претензії. Франшиза, в розмірі 1500,00 грн. була перерахована на карту позивача.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків. Відповідно п.14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч.1ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст.1166ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст.1187ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортних засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1194ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

А тому, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок зі виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст.29Закону України«Про обов`язковестрахування цивільно-правовоївідповідальності власниківназемних транспортнихзасобів» (надалі - Закон) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законом.

Згідно зі статтями 993ЦК України та 27 Закону України«Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до частини третьої статті 988ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У відповідності до пункту 22.1 статті 22Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оці нену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, у якій Велика Палата відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Отже, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суд на підставі статті 1194ЦК України постановляє стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, ОСОБА_2 , як власник джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «Dacia Logan» державний номерний знак НОМЕР_1 , повинен відшкодувати позивачу витрати, понесені ним для відновлення первинного стану свого автомобіля «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого в ДТП, тобто витрати на його повний ремонт у розмірі 26281 грн. 90 коп. (двадцять шість тисяч двісті вісімдесят одна гривня дев`яносто копійок)

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Врахувавши вимоги розумності та справедливості, суд відзначає глибину душевних страждань позивача та його сім`ї, які через дорожньо-транспортну пригоду зазнали душевних страждань, які полягають у порушенні життєвого укладу, погіршення стану здоров`я, внаслідок пошкодження автомобіля, у позивача погіршилася якість життя, зокрема, через значні незручності у пересуванні через зумовлене ДТП користування громадським транспортом, з відповідача підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди 7000,00 грн. на користь позивача.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.

Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений позивачем за первісним позовм, поясненнях, приходить до висновку, що позивачем за первісним позовом доведено факт порушення її прав з боку відповідача, яким, в свою чергу, не надано доказів на спростування позовних вимог.

Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1, 6, 9, 21, 29, 32, 33, 35, 37, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 2, 10, 12, 49, 76, 77-81, 82, 89, 265 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «НАСК Оранта», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди задвольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , матеріальну шкоду, завдану дорожньо транспортною пригодою, у розмірі 26281 грн. 90 коп. (двадцять шість тисяч двісті вісімдесят одна гривня дев`яносто копійок)

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , моральну шкоду, завдану дорожньо транспортною пригодою, у розмірі 7000 грн. (сім тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , 3757 грн. 60 коп. (три тисячі сімсот п`ятдесят сім гривень шістдесят копійок)

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення виготовлено 06 березня 2024 року

Головуючий-суддя: