ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року

м. Київ

справа № 932/1829/21

провадження № 61-15657св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач -Товариство з обмеженою відповідальністю Виробниче комерційне підприємство «Вантаж»,

відповідач -- ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче комерційне підприємство «Вантаж» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2022 року у складі судді Кондрашова І. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Городничої В. С., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Виробниче комерційне підприємство «Вантаж» (далі - ТОВ ВКП «Вантаж») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та витребування майна.

Позовна заява мотивована тим, що наприкінці 2020 року ТОВ ВКП «Вантаж» стало відомо, що від імені підприємства на той час діючим директором - ОСОБА_2 12 березня 2020 було укладено договір купівлі-продажу, яким порушено права та охоронювані законом інтереси товариства. Так, відповідно до вказаного договору, продавець - ТОВ «ВКП «Вантаж» передало, а покупець - ОСОБА_1 , який є батьком ОСОБА_2 , зобов`язався прийняти майно та сплатити за нього обумовлену грошову суму. Майно, що відчужується за даним договором: тепловоз ТГМ-4 № НОМЕР_3 - вартість 231 963,37 грн, козловий кран КК 32, зав. № 47, вартістю 70 676,97 грн, полувагон 63447049; полувагон 634470664; полувагон 63447072; полувагон 63447080; полувагон 63447106; полувагон 63447114: полувагон 63447122; полувагон 63447130; полувагон 63447148; полувагон 63447155; полувагон 63827182; полувагон 63827208; полувагон 63827216; полувагон 63827232; полувагон 63827232; полувагон 63827240; трактор марки Т-150к, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість 5 526,68 грн, причіп, реєстраційний номер НОМЕР_2 , марки 2 ПТС -4а, 1979 року, вартість 1 138,84 грн. Вартість договору купівлі-продажу від 12 березня 2020 року склала 8 879 165,41 грн, які покупець - ОСОБА_1 , мав сплатити на рахунок товариства не пізніше 15 березня 2020 року. Однак, товариством було виявлено, що фактично розрахунки за договором не проводились, що може свідчити про його фіктивність.

Також, згідно з договором поставки від 02 лютого 2018 року № 394 вказані напіввагони були придбані ТОВ «ВКП «Вантаж» за 20 903 975,30 грн. Вважало, що напіввагони у кількості 15 одиниць вибули з користування ТОВ «ВКП «Вантаж» за ціну, яка є у кілька разів нижчою, ніж їх реальна ринкова вартість. Наведене також може свідчити про те, що сторони при укладенні спірного договору купівлі-продажу не мали на меті настання реальних наслідків цього правочину, які були обумовлені ним та фактично за цим правочином відбулось вибуття з користування ТОВ «ВКП «Вантаж» напіввагонів.

ТОВ ВКП «Вантаж» було фактично відчужено майно (основні фонди), яке задіяно у господарській діяльності підприємства, тому представник діяв недобросовісно та всупереч інтересам товариства. Майно було відчужено на користь близького родича, з визначенням ціни, що вдвічі менше за балансову вартість майна. Також істотною обставиною є те, що кошти на виконання оскаржуваного правочину сплачені так і не були.

Посилаючись на викладене, позивач вважав, що договір купівлі-продажу від 12 березня 2020 року, укладений між ТОВ «ВКП «Вантаж» в особі директора ОСОБА_2 та покупця - фізичної особи ОСОБА_1 , є недійсним, оскільки вчинений за меншу ціну, ніж балансова вартість майна, не виконувався сторонами, і не був направлений на реальне настання правових наслідків, обумовлених цієї угодою, оскільки метою вчинення правочину було відчуження (виведення) основних фондів підприємства, для подальшого продажу корпоративних прав третім особам.

Ураховуючи наведене, ТОВ ВКП «Вантаж» просило суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 12 березня 2020 року, укладений між ТОВ «ВКП «Вантаж» в особі директора ОСОБА_2, та покупця - фізичної особи ОСОБА_1 , та витребувати від останнього на його користь майно, а саме тепловоз ТГМ-4 № НОМЕР_3 - вартість 231 963,37 грн, козловий кран КК 32, зав. № 47, вартістю 70 676,97 грн, полувагон 63447049; полувагон 634470664; полувагон 63447072; полувагон 63447080; полувагон 63447106; полувагон 63447114: полувагон 63447122; полувагон 63447130; полувагон 63447148; полувагон 63447155; полувагон 63827182; полувагон 63827208; полувагон 63827216; полувагон 63827232; полувагон 63827232; полувагон 63827240; трактор марки Т-150к, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість 5 526,68 грн, причіп, реєстраційний номер НОМЕР_2 , марки 2 ПТС-4а, 1979 року.

Короткий зміст судових рішень суді першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року, у задоволенні позову ТОВ ВКП «Вантаж» відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено обґрунтованості його позовних вимог, підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним немає. Визначення ціни, яка є меншою за балансову вартість, не є підставою для недійсності правочину, оскільки вона визначається за погодженням сторін та може відрізнятися як від балансової вартості, так і від ринкової.

Спірний правочин не є фіктивним, оскільки сторони його фактично виконали, а розрахунок за договором відбувся шляхом зарахування однорідних вимог.

Директор ТОВ «ВКП «Вантаж» ОСОБА_2 діяв у межах наданих йому повноважень, а рішення про продаж майна ухвалювалося загальними зборами учасників товариства, тому немає підстав вважати, що спірний правочин було укладено проти інтересів юридичної особи.

Позивач не надав суду доказів та належних обґрунтувань того, що сторони спірного договору діяли недобросовісно.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2023 року до Верховного Суду, ТОВ ВКП «Вантаж», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12 березня 2020 року скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову ТОВ ВКП «Вантаж».

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно прийняв від відповідача відзив на позовну заяву, поданий поза межами процесуальних строків, взявши до уваги додані до нього докази.

Вважає, що судові рішення ухвалені на підставі неналежних та недопустимих доказів, оскільки всі надані суду копії доказів відповідачем взагалі ніяк не засвідчені.

Суди не врахували, що відповідно до спірного правочину, директор ТОВ ВКП «Вантаж» відчужив основні засоби, які необхідні для діяльності товариства, що вказує на те, що такий правочин був укладений не в його інтересах, а всупереч.

Вважає, що спірний договір купівлі-продажу було укладено за зловмисним зговором його сторін, які є близькими родичами, з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що викладені в ній доводи є безпідставними, побудовані на припущеннях позивача, не спростовують правильність ухвалених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення та постанову судів - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

16 квітня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2024 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

12 березня 2020 року між ТОВ ВКП «Вантаж» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ТОВ «ВКП «Вантаж» передає, а покупець - ОСОБА_1 , зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього обумовлену грошову суму.

Майно, що відчужується за цим договором: тепловоз ТГМ-4 № НОМЕР_3 - вартість 231 963,37 грн, козловий кран КК 32, зав. № 47, вартістю 70 676,97 грн, полувагон 63447049; полувагон 634470664; полувагон 63447072; полувагон 63447080; полувагон 63447106; полувагон 63447114: полувагон 63447122; полувагон 63447130; полувагон 63447148; полувагон 63447155; полувагон 63827182; полувагон 63827208; полувагон 63827216; полувагон 63827232; полувагон 63827232; полувагон 63827240; трактор марки Т-150к, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість 5 526,68 грн, причіп, реєстраційний номер НОМЕР_2 , марки 2 ПТС-4а, 1979 року, вартість 1 138,84 грн.

Вартість договору купівлі-продажу від 12 березня 2020 року складає 8 879 165, 41 грн, які покупець - ОСОБА_1 , повинен був сплатити на рахунок товариства не пізніше 15 березня 2020 року.

Договір підписано директором ТОВ «ВКП «Вантаж» ОСОБА_2 та фізичною особою ОСОБА_1 без зауважень та заперечень, скріплено особистими підписами та з прикладенням печатки ТОВ «ВКП «Вантаж».

Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гусенко О. О., за реєстровим № 945.

Відповідно до пункту 13 розділу 10 Статуту ТОВ «ВКП «Вантаж» до компетенції Загальних зборів Учасників Товариства належить, зокрема, надання попередньої згоди Директору на укладення, внесення змін, розірвання, будь-яких правочинів, сума яких перевищує 50 відсотків вартості чистих активів Товариства станом на кінець попереднього кварталу.

Ціна (сума) договору купівлі-продажу від 12 березня 2020 року, станом на момент укладення цього правочину, перевищувала 50 відсотків вартості чистих активів товариства, що потребувало надання дозволу керівнику підприємства на вчинення такого правочину.

З огляду на протокол загальних зборів учасників ТОВ «ВКП «Вантаж», директору ТОВ «ВКП «Вантаж» ОСОБА_2 було вирішено надати згоду на укладення вищевказаного правочину (том 2, а. с. 16-20).

Відповідно до низки договорів зворотної фінансової допомоги, ТОВ «ВКП «Вантаж» мав кредиторську заборгованість перед ОСОБА_1 у розмірі 9 167 261, 44 грн.

Згідно з копією протоколу взаємозаліку (зарахування) взаємних зустрічних вимог за договором купівлі-продажу майна від 12 березня 2020 року, сторони погодилися провести взаємозалік (зарахування) взаємних зустрічних вимог по договорам зворотної фінансової допомоги у сумі 8 879 165,41 грн. Незарахована сума у розмірі 288 096,03 грн перераховується ТОВ «ВКП «Вантаж» на картковий рахунок ОСОБА_1 .

Пунктом 4 протоколу взаємозаліку (зарахування) взаємних зустрічних вимог зафіксовано, що підписання цього протоколу свідчить про відсутність будь-яких претензій сторін одна до одної в частині взаємозаліку (зарахування) взаємних зустрічних вимог.

Протокол підписано директором ТОВ «ВКП «Вантаж» та ОСОБА_1 , у присутності головного бухгалтера ТОВ «ВКП «Вантаж», яка надала пояснення у судовому засіданні в суді першої інстанції та підтвердила правомірність проведення взаємозаліку.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ТОВ ВКП «Вантаж» вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 911/2129/17, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга ТОВ ВКП «Вантаж» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

За положеннями частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до частин першої та другої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що укладаючи спірний правочин сторони діяли вільно, на власний розсуд дійшли згоди з усіх істотних умов договору, у тому числі щодо ціни договору, керівник юридичної особи діяв у межах наданих йому повноважень, сторони виконали умови договору, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання спірного правочину недійсним.

Доводи касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, зводяться до того, що спірний договір купівлі-продажу було укладено за зловмисним зговором його сторін, а саме директор ТОВ ВКП «Вантаж», який підписував договір від імені товариства, є сином відповідача,з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.

Проте, з такими доводами погодитися не можна.

Частина третя статті 203 ЦК України визначає загальні вимоги до волевиявлення учасника правочину, яке повинне відповідати внутрішній волі та бути вільним від факторів, що викривляють уявлення особи про зміст правочину при формуванні її волевиявлення чи створюють хибне бачення існування та змісту волевиявлення. Підстави недійсності правочинів, коли внутрішня воля особи не відповідає правовим наслідкам укладеного правочину, визначено у статтях 229-233 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.

Главою 17 ЦК України унормовано правовідносини представництва при здійсненні правочинів. Відповідно до частин першої та третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною право- і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (частини перша та третя статті 92 ЦК України).

Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі (частина четверта статті 92 ЦК України).

Відхиляючи аналогічні доводи позовної заяви та апеляційної скарги ТОВ «ВКП «Вантаж», суди попередніх інстанцій правильно послалися на те, що правочин від імені товариства було вчинено його директором на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «ВКП «Вантаж», на яких було вирішено надати згоду на укладення директором ОСОБА_2 від імені товариства вищевказаного правочину на узгоджених між сторонами умовах, у тому числі й щодо ціни продажу.

Верховний Суд вважає, що вказана обставина повністю спростовує доводи заявника про те, що спірний правочин було укладено всупереч інтересам ТОВ «ВКП «Вантаж», оскільки рішення про продаж належного йому майна приймалося на той час учасниками юридичної особи із загальною 100 % часткою юридичної особи.

Враховуючи наведене, безпідставними є доводи заявника про неврахування судами правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 911/2129/17, оскільки вони цілком узгоджуються між собою.

Колегія суддів не бере до уваги доводи касаційної скарги про порушення судами норм процесуального права при розгляді справи, оскільки у касаційній скарзі ТОВ ВКП «Вантаж» зазначає про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, проте не вказує конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України (частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України), що унеможливило вирішення питання про відкриття касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Разом з тим, слід зауважити, що відповідно до частини другої статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими.

Отже, наведені у касаційній скарзі доводи, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче комерційне підприємство «Вантаж» залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року в частині позовних вимог про визнання договору недійсним залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. Ю. Гулейков Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець