Гребінківський районний суд Полтавської області
_______________________________________________________________
Справа №: 528/1513/23
Провадження № 2-др/528/2/24
У Х В А Л А

Іменем України

07.02.2024 м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Вітківського М.О., розглянув в письмову провадженні (без виклику сторін) заяву представника позивача адвоката Грушко Ж.В. про ухвалення додаткового судового рішення в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

25.01.2024 року Гребінківським районним судом Полтавської області ухвалено рішення, яким Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 (однієї третини) від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання заяви до суду 28.11.2023 року і до досягнення дітьми повноліття, та судовий збір у сумі 1073,60 грн.

31.01.2024 року до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Грушко Ж.В. надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення в частині вирішення питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу та переклад документів у розмірі 14 000 грн.

Ухвалою судді 31.01.2024 року вказану заяву прийнято до розгляду (без виклику сторін).

06.02.2024 року до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_5 надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення стягнення судових витрат. Просить відмовити у стягненні відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, оскільки в позовній заяві сам позивач зазначає, що згідно п.9 ч. 3 ст.175 ЦПК України, у зв`язку з розглядом даної справи остання не понесла судових витрат, при цьому не зазначено, чи взагалі позивач планує понести витрати. Крім того зазначає, що окрім акту виконаних робіт та квитанцій про перерахування коштів, сторона позивача нічим не обґрунтувала сам розмір витрат на правову допомогу, зокрема невідомою залишається необхідність перекладу документів на суму 4000,00 грн., які потім не були додані до позовної заяви. При цьому, відповідач визнав виправлену частину прохальної частини позову, на підставі першочергово поданих доказів позивачем. Крім того, загальна сума витрат на правову допомогу яка заявлена до відшкодування є цілком необґрунтованою та не пропорційною предмету спору.

Вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення стягнення судових витрат на правничу допомогу суд виходив з наступного.

28.11.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Гребінківського районного суду Полтавської області з позовом, яким просила суд: стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 (однієї третини) заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з дня подання заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Зі змісту описової частини позову вбачається, що відповідно до п.9 ч. 3 ст.175 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи позивачем не понесені судові витрати.

В подальшому, після відкриття провадження за даною позовною заявою, 12.12.2023 року між адвокатом Грушко Ж.В. (виконавець) та позивачем ОСОБА_1 (замовник) укладено Договір про надання правничої допомоги № LE-95.

Згідно п.1.1 вказаного Договору, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених таким Договором.

Пунктом 2.1.1 Договору визначено, що виконавець надає правничу допомогу, яка складає з представництва та захисту прав і охоронюваних законом інтересів замовника в органах виконавчої влади та органах місцевого самоврядування, в цивільних (адміністративних, господарських) судах усіх рівнів та інстанцій, органах виконавчої служби, банківських установах, підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності, органах нотаріату, податкових органах, перед фізичними особами, правоохоронних органах, прокуратурі, що включає: складання, підписання та подання до визначених цим пунктом суб`єктів, процесуальних документів, заяв, запитів, клопотань, тощо без обмежень повноважень.

Пунктом 4.2. Договору визначено, що в день його підписання, замовник в повному обсязі оплачує виконавцю вартість наданих послуг.

Сторони погодили, що вартість однієї години роботи виконавця в робочий день складає 2000,00 грн. У разі надання послуг у неробочий час, вартість однієї години роботи становить 4000,00 грн. При розрахунку вартості правничої допомоги, враховується час, витрачений виконавцем, для виконання умов Договору (п.4.3, 4.4 Договору).

Згідно пункту 7.1 Договору, останній укладений на невизначений строк та набирає чинності з моменту його підписання.

Представництво інтересів позивача в суді здійснювала адвокат Грушко Ж.В. на підставі свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю серії ВН №00037028 від 28.01.2020, Ордеру від 19.12.2023 року та вищевказаного Договору.

Згідно з Актом №1 від 29.01.2024 року здачі-приймання робіт (надання послуг) за договором №LE-95 про надання правничої допомоги, виконавцем надано, а замовником прийнято наступну правничу (правову) допомогу:

- ознайомлення з матеріали справи №528/1513/23 - 1год., вартість 2000,00 грн.;

- написання та подання заяви про проведення усіх судових засідань у справі №528/1513/23 у режимі відеоконференції 30 хв., вартість 1000,00грн.;

- написання та подання заяви про відкладення підготовчого судового засідання у справі №528/1513/23 у зв`язку з проханням представника відповідача 30 хв., вартість 1000,00грн.;

- збирання письмових доказів, передача їх на переклад з метою долучення їх до матеріалів справи (переклад письмових доказів) - вартість 4000,00 грн.;

- написання та подання заяви про поновлення процесуального строку для долучення письмових доказів 1 год, вартість 2000,00 грн.;

- написання та подання заяви про розгляд справи без участі позивача та її представника 30 хв., вартість 1000,00 грн.;

- написання та подання заяви про ухвалення додаткового рішення, щодо розподілу судових витрат, видачі судового рішення та виконавчих документів 1 год. вартість 2000,00 грн.

Всього на загальну суму 14000,00 грн.

На підтвердження оплати замовником вказаних послуг надано платіжні інструкції, які додані до заяви про ухвалення додаткового рішення, а саме: на суму 2000,00 грн. від 19.12.2023 року; на суму 8000,00 грн. від 17.01.2024 року та на суму 4000,00 грн. від 24.01.2024 року, що в цілому складає 14000,00 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, на яку ж і покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Тобто, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

Визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково (постанова Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/14598/20).

Як вбачається з Договору про надання правничої допомоги № LE-95 від 12.12.2023 він містить посилання на оплату замовником послуг виконавця, вартість однієї години роботи якого в робочий день складає 2000,00 грн.

На підтвердження оплати своїх послуг, адвокат позивача надає платіжні інструкції про оплату замовником послуг виконавця до договору про надання правничої допомоги LE-95 від 12.12.2023 року на суму 2000,00 грн. від 19.12.2023 року; на суму 8000,00 грн. від 17.01.2024 року та на суму 4000,00 грн. від 24.01.2024 року, що в цілому складає 14000,00 грн.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Представник відповідача в своїй заяві просить відмовити у стягненні витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що позивач при подачі позову зазначає, що не понесла судових витрат у зв`язку з розглядом даної справи, при цьому не зазначено, чи взагалі позивач планує понести витрати. Крім того зазначає, що окрім акту виконаних робіт та квитанцій про перерахування коштів, сторона позивача нічим не обґрунтувала сам розмір витрат на правову допомогу, зокрема невідомою залишається необхідність перекладу документів на суму 4000,00 грн., які потім не були додані до позовної заяви. Крім того, загальна сума витрат на правову допомогу яка заявлена до відшкодування є цілком необґрунтованою та не пропорційною предмету спору.

Суд нагадує, що він може з власної ініціативи (або за наявності заперечення сторони) зменшити розмір судових витрат чи відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.4 статті 137 та ч. 3-5, 9 статті 141 ЦПК України.

Особа вільна у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат. Покладені на другу сторону судові витрати повинні бути співмірними.

Разом з тим, втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21.04.2021 у справі № 488/1363/17 та від 26.01.2022 у справі № 127/1415/20.

Як вже було констатовано судом вище, позивачем в описової частини позову зазначено, що відповідно до п.9 ч. 3 ст.175 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи нею не понесені судові.

Посилання представника позивача адвоката Грушко Ж.В. в заяві про ухвалення додатково рішення на той факт, що позивачем при подачі позову одразу заявлено вимогу про намір подачі доказів щодо понесення нею витрат на професійну правничу допомогу у визначений ч.8 ст.141 ЦПК України строку не відповідає дійсності, оскільки таке посилання відсутнє в тексі позовної заяви. При цьому позивачем також не було зазначено, що він взагалі планує понести витрати у зв`язку із розглядом цієї справи у вигляді витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд останньої здійснювався в спрощеному порядку, таким чином вказаний розгляд не передбачає такої стадії, як «судові дебати».

Під час розгляду справи сторони в судове засідання не з`явились. Суд ухвалював рішення за їх відсутності, на підставі наявних доказів, з урахуванням поданих ними заяв про такий розгляд. При цьому в клопотанні представника позивача про долучення додаткових доказів від 25.01.2024 року, а також у заяві про розгляд справи без участі позивача та його представника від 25.01.2024 відсутні будь-які посилання про наявний розмір витрат, які позивач сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Будь-яких інших заяв не надходило.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви представника позивача адвоката Грушко Ж.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, слід відмовити.

На підставі ст.ст. 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 270, 352, 354 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача адвоката Грушко Ж.В. про ухвалення додаткового судового рішення в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М. О. Вітківський