Справа № 727/3351/23
Провадження № 2/727/62/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Гавалешка П.С.,

за участю секретаря судового засідання: Рудої І.В.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про витребування з незаконного володіння ідеальних часток нежитлових приміщень,

ВСТАНОВИВ:

05.04.2023 року адвокат Івасюк І.Г., діючи в інтересах позивача ОСОБА_3 , звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовною заявою до ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує на те, що на підставі посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Голубничою О.В. договору купівлі-продажу від 10 грудня 2004 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , останній набув право власності на 42,5 (425/1000) ідеальних часток у праві спільної часткової власності на нежитлові приміщення кафе-бару та офісу, загальною площею 386,7 кв.м за адресою АДРЕСА_1 .

42,5 (425/1000) ідеальних часток у праві спільної часткової власності на нежитлові приміщень загальною площею 386,7 кв.м по АДРЕСА_1 придбав ОСОБА_7 відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 10 грудня 2004 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Голубничою О.В. в реєстрі за № 4760.

25 вересня 2018 року ОСОБА_3 з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.09.2018 року за № 139075828 та від 26.09.2018 року за № 139116106, яку отримав його представник за адвокатським запитом, та ОСОБА_7 в листопаді 2018 року з документів, отриманих з суду, довідалися, що відповідачка ОСОБА_4 набула право власності на належні їм 850/1000 ідеальних часток вищенаведених нежитлових приміщень на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 2012 року, укладеного від їх імені та за дорученням ОСОБА_6 .

Позивач вважав, що договором купівлі-продажу порушено його право власності на ідеальну частку у спільному частковому майні, оскільки станом на день його укладення його не було на території України, ні він, ні ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 , не видавали будь-яких довіреностей та не уповноважували жодну особу на відчуження належних їм часток у нежитлових приміщеннях по АДРЕСА_1 .

З метою відновлення свого права власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 у вересні 2018 року, а у ОСОБА_7 (Стефеан) у листопаді 2018 року, звернулись до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , треті особи на стороні відповідача - приватні нотаріуси Чернівецького міського нотаріального округу Балацький О.О. та ОСОБА_10 , про визнання довіреності недійсною, визнання недійсним договору купівлі-продажу частини нежитлових приміщень, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо частини нежитлових приміщень, скасування права власності на частину нежитлових приміщень, визнання права власності на частину нежитлових приміщень, зобов`язання повернути в натурі частину нежитлових приміщень.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено з підстав пропуску позивачами строку позовної давності.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 14 березня 2023 року рішення суду першої інстанції змінено, мотивувальну частину рішення викладено в новій редакції.

Зокрема, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відмову у позові у зв`язку з неефективним способом захисту позивачем своїх майнових прав. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що захистити свої порушені права позивачі можуть шляхом пред`явлення позову про витребування спірного майна в порядку ст.388 ЦК України.

Враховуючи викладене позивач звернувся до суду з вимогою про витребування на користь ОСОБА_3 з незаконного володіння ОСОБА_11 425/1000 ідеальних часток нежитлових приміщень загальною площею 386,7 кв.м, по АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 25.04.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено до підготовчого судового розгляду.

23.05.2023 року від представника відповідача адвоката Дорошенко О.О. до суду надійшов відзив на позов, згідно якого він заперечує проти задоволення позову.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що він є чи був власником спірного майна в контексті ст.182, 331 ЦК України, а також тим, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, оскільки добросовісно покладалась на відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто не знала і не могла знати про існування прав третіх осіб на спірне майно.

А тому представник відповідач вважав, що ОСОБА_4 не може відповідати за порушення прав інших осіб, допущених в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Адвокат Дорошенко О.О. посилався на те, що задоволення позову призведе до порушення ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в такому випадку на відповідача буде покладено індивідуальний та надмірний тягар, вона буде позбавлена права власності без компенсації витрат на придбання майна та витрат, понесених нею на утримання майна та при оформленні договору купівлі-продажу.

Представник відповідач у відзиві послався також на пропуск позивачем строку позовної давності та заявив про застосування наслідків його спливу.

При цьому вказав, що позивач не довів той факт, що він не міг дізнатись про порушення свого цивільного права раніше, оскільки після 2012 року він вів спільну підприємницьку діяльність з ОСОБА_6 , здійснював будівництво кафе «Оптиміст», контролював роботу ресторану «Рефлекшн», здійснював реконструкцію приміщень з 2008 по 2017 рік, виготовляв технічні паспорти, проекти будівництва, часто приїздив в Україну та в силу принципу «власність зобов`язує» мав перевіряти відповідні державні реєстри речових прав та прав власності на нерухоме майно, та, в такий спосіб, міг отримати інформацію та знати про стан своїх майнових прав, однак не зробив цього.

Представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити. Заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності аналогічного змісту представник відповідача адвокат Максименко Р.Д. подав 11.03.2024 року.

12.06.2023 року від представника позивача адвоката Івасюка І.Г. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він пославшись на преюдиційність висновків, зроблених Чернівецьким апеляційним судом у постанові Чернівецького апеляційного суду від 14.03.2023 року у справі 727/10229/18.

Ухвалою суду від 12.06.2023 року було задоволено клопотання представника відповідача та витребувано з архіву Шевченківського районного суду м.Чернівці для огляду в судовому засіданні матеріали цивільної справи Шевченківського районного суду м. Чернівці № 727/10229/18 (суддя Смотрицький В.Г.) за позовом ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Балацький Олег Олександрович про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Ухвалою суду від 12.06.2023 року було залучено до справи в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 02.11.2023 року закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Рендюк Н.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, пославшись на висновки судових почеркознавчих експертиз, зі змісту яких вбачалось, що підпис в довіреності від 06.12.2012 року, на підставі якої укладався спірний договір, виконаний не Аззеддіном Маджід Азі, а іншою особою з наслідуванням його підпису.

Зазначала, що вказані обставини свідчать на користь висновку про те, що частка позивача у спірному майні вибула з його володіння поза його волею, оскільки жодних довіреностей на розпорядження майна він на ім`я ОСОБА_6 не посвідчував, наміру відчужувати свою частку у праві власності на нерухоме майно наміру не мав.

Представник позивача, зазначила також, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки про існування договору купівлі-продажу від 19.12.2012 року він дізнався 25.09.2018 року з інформації, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яка була отримана представником позивача у зв`язку з необхідністю здачі в експлуатацію самочинного будівництва кафе «Оптиміст».

Також вказала, що у звязку з зверненням позивача до суду 29.06.2018 року з позовом про визнання недійсним довіреності та договору купівлі-продажу строк позовної давності перервався, а в подальшому був продовжений на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів для запобігання поширенню корона вірусної хвороби.

Враховуючи те, що карантин діяв до 30.06.2023 року, а з новим позовом а порядку ст.388 ЦК України позивач звернувся 05.04.2023 року, тобто в межах строку позовної давності.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Просив застосувати до позовних вимог наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, а також послався на добросовісність відповідача як набувача майна та неможливість витребування у неї спірного майна, оскільки воно було передано позивачем в управління ОСОБА_6 , а відтак саме остання повинна відшкодувати позивачу шкоду, завдану в результаті незаконного відчудження майна позивача.

Суд, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Згідно з вимогами п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності.

Зокрема, ст. 387 ЦК України, надає власнику право витребувати майно з чужого незаконного володіння.

Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 10 грудня 2004 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладеном договір купівлі-продажу 42,5 ідеальних часток нежитлових приміщень кафе-бару та офісу, загальною площею 386,7 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Голубничою О.В. за реєстровим номером 4760 та 4761, право власності зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.12.2012 року за реєстраційним номером № 8790475 (справа № 727/10229/18 - Т.1 а.с.12-13).

10 грудня 2004 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу 42,5 ідеальних часток нежитлових приміщень кафе-бару та офісу, загальною площею 386,7 кв.м за адресою АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Голубничою О.В. за реєстровим номером 4758 та 4759, право власності зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.12.2012 року за реєстраційним номером № 8790475 (справа № 727/10229/18 - Т.1 а.с.10-11).

Право власності на 15 ідеальних часток вказаного нежитлового приміщення залишилось у ОСОБА_6

01 січня 2008 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 (орендодавці) та ОСОБА_12 (орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень, за адресою АДРЕСА_1 (справа № 727/10229/18 - Т.2 а.с.154).

13.12.2012 року ОСОБА_6 на підставі довіреностей, що видані від імені ОСОБА_7 за реєстровим №2368, №2369 та від імені ОСОБА_3 за реєстровим №2366, №2367, та посвідчені приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скінтей Ю.І., здійснила в органах БТІ реєстрацію права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на їх частки у нерухомому майні по АДРЕСА_1 .

Діючи як представник ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на підставі вказаних довіреностей, 19.12.2012 року ОСОБА_6 уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу 850/1000 ідеальних часток нежилих приміщень, посвідчений нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О.О., за змістом якого вбачалось, що ОСОБА_6 , діючи від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_7 за довіреністю від 06.12.2012 року відчужила ОСОБА_4 850/1000 ідеальних часток нежилих приміщень (кафе-бар та офіс), загальною площею 386,7 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0302 га (кадастровий номер :02:001:0006) - (справа № 727/10229/18 - Т.1 а.с.92-93).

18 червня 2014 року відповідачка ОСОБА_4 зареєструвала за собою право власності на придбане 19 грудня 2012 року нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу 850/1000 ідеальних часток нежитлових приміщень, серія та номер: ВТВ№017477, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (справа № 727/10229/18 - Т.1 а.с.14).

У довіреності, виданій 06 грудня 2012 року від імені ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_6 за реєстровим №2368, №2369, та довіреності, виданій 06.12.2012 року від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_6 , номер в реєстрі нотаріальних дій №2366, №2367, що посвідчені приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скінтей Ю.І., зазначено певний обсяг повноважень, в тому числі на укладання договору купівлі-продажу стосовно належних їм часток нежилого приміщення під АДРЕСА_1 (справа № 727/10229/18 - Т1. а.с. 125, 131).

З висновку експерта Українського НДІ спеціальної техніки та судових експертиз СБУ за результатами проведення почеркознавчої експертизи №252/1 від 23 липня 2019 року вбачається, що підпис в графі «Підпис ____ Аззеддін Маджід Азі» у довіреності від 06 грудня 2012 року, що видана громадянином Великобританії ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_6 , посвідчена в м.Чернівці приватним нотаріусом Скінтей Ю.І. та зареєстрована в реєстрі № 2366 та № 2367, виконаний не Аззеддіном Маджідом Азі, а іншою особою з ретельним наслідуванням справжнього підпису Аззеддін Маджід Азі» (справа №727/10229/18 Т2 а.с.230-233).

З висновку експерта Українського НДІ спеціальної техніки та судових експертиз СБУ за результатами проведення почеркознавчої експертизи №270/1 від 26 липня 2019 року вбачається, що підпис в графі «Підпис ____ Пейн Джон Стефан» у довіреності від 06 грудня 2012 року, що видана громадянином Великобританії ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_6 , посвідчена в м.Чернівці приватним нотаріусом Скінтей Ю.І. та зареєстрована в реєстрі № 2368 та № 2369, виконаний не ОСОБА_7 , а іншою особою з ретельним наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_7 » (справа №727/10229/18 Т.2 а.с.234-237).

З висновку експерта за результатами проведення первинної судово-почеркознавчої експертизи №386-К від 26 березня 2020 року (справа №727/10229/18 Т3 а.с.48-54) вбачається, що підпис в графі «Підпис ____ Аззеддін Маджід Азі» у довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скінтей Ю.І. від 06 грудня 2012 року, виконаний не Аззеддіном Маджідом Азі, а іншою особою з наслідуванням його підпису.

Підпис в графі «Підпис ____ Пейн Джон Стефен» у довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скінтей Ю.І. від 06 грудня 2012 року, виконаний не ОСОБА_7 , а іншою особою з наслідуванням його підпису.

З висновку експерта за результатами проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи №6613 від 24 листопада 2020 року (справа № 727/10229/18 Т.4 а.с.8-15) вбачається, що підпис від імені ОСОБА_3 , розташований після слова: «Підпис», перед словом «Аззеддін Маджід Азі» на зворотній стороні довіреності, укладеної в м. Чернівці Чернівецької області від імені громадянина Великобританії ОСОБА_3 , 06 грудня 2012 року посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скінтей Ю.І. та зареєстрованої в реєстрі за №№ 2366,2367, виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням його справжніх підписів.

Підпис від імені ОСОБА_7 , розташований після слова: «Підпис», перед словом « ОСОБА_7 » на зворотній стороні довіреності, укладеної в м. Чернівці Чернівецької області від імені громадянина Великобританії ОСОБА_7 , 06 грудня 2012 року посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скінтей Ю.І. та зареєстрованої в реєстрі за №№ 2368, 2369, виконаний не ОСОБА_7 , а іншою особою з наслідуванням його справжніх підписів.

24.11.2018 року ОСОБА_4 заблокувала роботу приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 , за допомогою співробітників поліції охорони не впускала орендаря та працівників до приміщень, що підтверджується інформацією, розміщеною в засобах масової інформації (справа № 727/10229/18 Т.2 а.с.16-17), та не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні.

У постанові від 07.06.2022 року у справі № 727/13110/18 за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні орендованим майном Верховний суд встановив, що представники ОСОБА_4 24 листопада 2018 року (тобто в період дії договору оренди) змінили замки на вхідних дверях цього приміщення, зайняли ці нежитлові приміщення та перешкоджали ОСОБА_12 здійснювати свою господарську діяльність та перешкоджали йому в доступі до його рухомого майна, яке там знаходиться.

В матеріалах витребуваної з архіву справи 727/10229/18, справи наявні копії: паспорта громадянина Великобританії ОСОБА_3 номер НОМЕР_1 ,GBR, виданий Паспортною установою Об`єднаного Королівства 16 серпня 2005 року дійсного до 16 серпня 2015 року (т.1, а.с. 126), паспорта громадянина Великобританії ОСОБА_7 номер НОМЕР_2 , GBR, виданий Паспортною установою Об`єднаного Королівства 12 червня 2008 року дійсного до 12 березня 2019 року (т.1, а.с. 132), надані приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скінтей Ю.І.

Згідно з відповіддю приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Скінтей Ю.І. вих. №54 від 23 червня 2020 року на ухвалу суду по справі від 12 червня 2020 року (т.3, а.с.174-175), вона здійснила перевірку законності перебування в Україні ОСОБА_3 та ОСОБА_7 за паспортами вказаних осіб під час оформлення та посвідчення довіреностей. На підставі положення «Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року, № 578/5, Типової номенклатури справ державної нотаріальної контори та приватного нотаріуса затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 1909/5 від 21.12.2012 р. «Про знесення змін до Правил ведення нотаріального діловодства», зареєстрованого і Міністерстві юстиції України 21.12.2012 року за № 2140/22452 із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства юстиції, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 березня 2015 p. за № 298/26743 та номенклатури справ приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Скінтей Ю. І. за 2007-2012 роки, відібрані до знищення як такі, що не мають науково-історичної цінності та втратили практичне значення, документи, в тому числі і «Нотаріально посвідчені Довіреності (термін дії до З років)» за 2007, 2008, 2009, 2010, 2011 та 2012 рік.

Відповідно до Акту про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду № 1 від 29 березня 2019 року документи, які суд просив надати (довіреності та копії документів до них) - знищені, згідно вимог чинного законодавства України.

Наявний в матеріалах справи оригінал паспорта громадянина Великобританії ОСОБА_3 номер НОМЕР_1 ,GBR, виданий Паспортною установою Об`єднаного Королівства 16 серпня 2005 року дійсний до 16 серпня 2015 року, був погашений в серпні 2010 року при отриманні нового паспорта НОМЕР_3 , виданого 19 серпня 2010 року та анульований 27 жовтня 2014 року, що підтверджується довідкою паспортного відділу Її Величності Арагонський суд від 21 вересня 2021 року з Апостилем, перекладом та затвердженням нотаріусом (т. 3, а.с. 86-91).

Дане свідчить про те, що довіреність видана приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скінтей Ю. І. 06 грудня 2012 року від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_6 , за реєстровим №2366, №2367 на підставі анульованого паспорта громадянина Великобританії ОСОБА_3 номер НОМЕР_1 .

Отже, враховуючи, що довіреності, посвідчені 06 грудня 2012 року видані від імені ОСОБА_3 , ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_6 , зареєстровані в реєстрі за № 2366, 2367, № 2368, 2369 , не підписувались Аззеддіном Маджід Азі, ОСОБА_7 , тому не відповідали внутрішній волі на вчинення цих правочинів (на видачу таких довіреностей) та свідчить про відсутність волевиявлення на вчинення таких правочинів, такі правочини будь-якої юридичної сили не мають, що має своїм наслідком витребування спірного майна від добросовісного набувача в силу вимог п.3 ч.1 ст.388 ЦК України.

Отже за змістом статей 317, 319 ЦК України саме власникові належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до статті 387 ЦК України за загальним правилом власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК УКраїни.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно зі статтею 388 ЦК України, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Отже, віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору, тому правою метою віндикаційного позову є повернення певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи.

Суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин правового висновку, сформованого у постанові Об`єднаної палати КЦС Верховного суду від 11.12.2023 року у справі № 752/5281/20, про те, що «передання власником в користування іншій особі транспортного засобу не вважається вибуттям транспортного засобу з володіння власника (особи, якій він передав майно у користування) поза його волею в розумінні положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України. Власник речі (у цьому випадку автомобіля) повинен нести ризик обрання контрагента, який може своєю недобросовісною поведінкою позбавити його права на витребування своєї речі».

У вказаній справі Об`єднана палата КЦС Верховний суд неодноразово акцентує увагу на тому, що зроблені ним висновки стосуються спору щодо витребування транспортного засобу, тобто рухомого майна. Про це свідчить також і те, що у вказаній постанові Об`єднана палата КЦС ВС посилається, як на правильні, на аналогічні позиції Верховного суду у інших справах про витребування майна в порядку ст.388 ЦПК України, у яких предметом спору є також транспортний засіб, і в жодній з них предметом спору не являється нерухоме майно.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/8358/19.

Подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями у тому випадку, якщо правове регулювання правовідносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини.

Враховуючи викладене, правові висновки, викладені Об`єднаною палатою КЦС Верховного Суду у постанові від 11.12.2023 року, не є подібними до правовідносин, що виникли у даній справи.

Крім цього, у справі, що розглядається, відсутні належні докази передання Аззеддіном Маджідом Азі ОСОБА_6 права користування чи розпорядження приміщенням кафе-бару по АДРЕСА_1 чи правовстановлюючих документів на вказане майно, тобто передання будь-яких повноважень відносно вказаного нерухомого майна на момент відчуження ОСОБА_6 приміщення, тобто станом на 19 грудня 2012 року.

Судом не встановлено наявність таких, що відповідають вимогам закону та діючих станом на 19.12.2012 року доручень, виданих Аззеддіном Маджід Азі, якими б він уповноважував ОСОБА_6 на володіння, розпорядження, користування, управління спірним нерухомим майном, так само відповідачем не доведено факту передачі ОСОБА_6 правовстановлюючих документів на майно.

Також судом приймається до уваги, що ОСОБА_6 до 18.09.2013 року сама була співвласником спірного майна, а тому в силу права власності могла розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності на таке майно та управляти ним.

Доводи відповідача з приводу того, що витребування на користь позивача спірного нерухомого майна з володіння відповідача буде непропорційним втручанням у право на мирне володіння майном, підлягають відхиленню, оскільки положення статті 388 ЦК України гарантують право власника на захист його майнових прав та дозволяють витребувати майно від добросовісного набувача за наявності передбачених нормою статті підстав.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справах, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Отже, втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Так судом встановлено, що спірне нерухоме майно вибуло з власності позивача незаконно та поза його волею.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Щодо доводів представника відповідача ОСОБА_4 про пропуск позивачем строку позовної давності, слід зазначити наступне.

Представником відповідача ОСОБА_4 заявлено клопотання про застосування судом строків позовної давності, оскільки він вважає, що такий строк позивачем пропущено без поважних причин.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи № 727/10229/18 встановлено, що ОСОБА_3 вперше звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , приватний нотаріус Балацький О.О., про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності 26.09.2018 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.11.2022 року у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 14 березня 2023 року рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.11.2022 року змінено, мотивувальну частину рішення викладено в новій редакції, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відмову у позові у зв`язку з неефективним способом захисту позивачем своїх майнових прав.

Враховуючи викладене, строк позовної давності було перервано 26.09.2018 року пред`явленням ОСОБА_3 позову до суду про захист права власності на спірний об`єкт, а відтак після переривання перебіг позовної давності розпочався заново. При цьому, час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За таких обставин трьохрічний строк позовної давності після його переривання сплив 26.09.2021 року.

Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вдруге, позивач звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , про витребування майна з чужого незаконного володіння 05 квітня 2023 року, тобто до завершення строку дії карантину 30.06.2023 року.

При визначенні початку перебігу строку позовної давності, слід виходити з вимог ч.1 ст. 261 ЦК України, відповідно до якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 стало відомо про наявність спірного договору купівлі-продажу саме 25 вересня 2018 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка отримувалась у зв`язку з необхідністю здачі в експлуатацію самочинного будівництва приміщення бару «Оптиміст», що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, після чого він одразу звернувся до суду.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Отже, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.

Отже, початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України відліковується з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу, а не з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача ОСОБА_2 , про те, що виходячи з принципу «власність зобов`язує», позивач регулярно повинен був перевіряти реєстри та цікавитись об`єктами, що перебувають у його власності, не приймяються судом, оскільки у чинному законодавстві відсутня норма права, яка б зобов`язувала особу, що на законних підставах та у законний спосіб придбала нерухоме майно, мирно та вільно ним володіє, перевіряти чи вказане майно не вибуло з її володіння без її відома.

Крім того, виходячи з встановлених судом обставин, позивачу було відомо, що він спірне майно нікому не передавав, не продавав чи в інший спосіб не відчужував, не мав невиконаних зобов`язань, що б мало своїм наслідком звернення стягнення на нерухоме майно позивача, тощо, а відтак позивач не був зобов`язаний, без потреби, слідкувати за відомостям державних реєстрів щодо свого права власності, вільний доступ до якого в силу вимог ч.1 ст.32 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 26.11.2015 року) надано законодавцем з 13.12.2015 року (дата набрання чинності Закону № 834-VІІІ від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Оскільки спірне нерухоме майно, а саме 425/1000 ідеальних часток нежитлових приміщень загальною площею 386,7 кв.м. по АДРЕСА_1 , вибуло з володіння позивача ОСОБА_3 поза його волею на підставі договору купівлі-продажу, укладеного особою, яка не мала права її відчужувати, позивач має право на витребування вказаного майна у добросовісного набувача.

З огляду на характер спірних правовідносин, встановлених судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідачки ОСОБА_4 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини, витребування майна з незаконного володіння останнього власника ОСОБА_4 призведе до ефективного захисту порушених прав позивача та практичній реалізації судового рішення.

Задоволення позову та витребування спірного майна у відповідача на користь позивача не призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відповідатиме справедливому балансу інтересів сторін та є пропорційним заходом захисту порушених прав позивача.

За встановлених обставин цієї справи витребування майна є законним та пропорційним заходом, який є виправданим, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві.

Докази, які містяться в матеріалах справи оформлені у відповідності до приписів ЦПК України, дають необхідний обсяг інформації, який дозволяє зробити висновок з приводу заявлених позовних вимог та свідчить про їх обґрунтованість та законність.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача про витребування майна із незаконного володіння нерухоме майно є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Також судом відзначається, що відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 13420,00 грн.

Керуючись ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про витребування з чужого незаконного володіння 425/1000 ідеальних часток нежитлових приміщень - задовольнити у повному обсязі.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , 425/1000 ідеальних часток нежитлових приміщень (кафе-бар та офіс) загальною площею 386, 7 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення та підписання до Чернівецького апеляційного суду. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст виготовлено 26 квітня 2024 року.

Суддя П.С. Гавалешко