УХВАЛА

21 серпня 2024 року м. Кропивницький

справа № 386/236/24

провадження № 22-ц/4809/1160/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді - Головань А.М., Дуковський О.Л.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 02 травня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину, відшкодування матеріальних збитків у вигляді упущеної вигоди,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 02 травня 2024 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину, відшкодування матеріальних збитків у вигляді упущеної вигоди.

Позивач, обґрунтовуючи позов у даній справі обставинами, викладеними у позовній заяві, просила стягнути з відповідача на свою користь 10 779,70 грн у якості відшкодування вартості користування ОСОБА_1 протягом 2019-2022 років земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0615, площею 2,93 га на території Грузької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області згідно з договором оренди землі, обставина непідписання якого Орендодавцем - ОСОБА_2 встановлена у рішенні Голованівського районного суду Кіровоградської області від 29 липня 2021 року у справі № 386/339/19 та є преюдиційною у даній справі.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що ОСОБА_1 подав до суду заяву про визнання позовних вимог, в якій позовні вимоги про стягнення матеріальних збитків у вигляді упущеної вигоди у сумі 10 779,70 грн визнав у повному обсязі.

Відповідач повідомив суд, що наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі; погодився із покладенням на нього 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду та не заперечив щодо задоволення позову. У згаданій заяві про визнання позовних вимог відповідач не погодився лише з покладенням на нього витрат на професійну правничу допомогу, що були понесені позивачем (а.с. 54). Питання щодо відшкодування правничої допомоги не вирішувалося. Так як ухвалою суду від 21. Травня 2024 року суд відмовив в задоволенні заяви сторони позивача про ухвалення додаткового рішення, в якій заявлялося про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Таким чином, задовольняючи позов ОСОБА_2 у даній справі, суд першої інстанції керувався, зокрема, вимогами ч. 1 ст. 82, ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України.

Разом з тим, зазначене рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 02 травня 2024 року було оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

На переконання колегії суддів, подана ОСОБА_1 апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає поверненню скаржнику без розгляду з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту поданої апеляційної скарги, скаржник вважає оскаржуване судове рішення необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню апеляційним судом з огляду на те, що позивачем у суді першої інстанції не було доведено обставин спричинення відповідачем збитків у вигляді упущеної вигоди та не було надано відповідних розрахунків.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частина 1 ст. 44 ЦПК визначає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Тобто, процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі, для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню. І кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту тощо), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам цивільного судочинства, а отже, зловживає ним.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Складовими цього принципу в цивільному судочинстві є:

- заборона зловживання процесуальними правами (п. 11 ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 44 ЦПК України);

- вимога добросовісного виконання процесуальних обов`язків (ч. 1 ст. 44 ЦПК України);

- процесуальний естопель або доктрина заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium);

- заборона чинити інші протиправні перешкоди у здійсненні правосуддя (введення суду в оману, використання втрачених процесуальних можливостей).

Отже, в науці цивільного процесуального права добросовісність розуміється як: загальний обов`язок суб`єктів цивільного процесуального права сумлінно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки; презумпція, відповідно до якої кожний учасник вважається таким, що діє в цивільному процесі добросовісно, поки не доведено протилежне; принцип цивільного процесуального права.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17).

Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2021 року у справі № 299/3611/19 вказав, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

У даній справі скаржник, письмово повідомивши суд першої інстанції про свою обізнаність із відповідною судовою процедурою, своїми правами та обов`язками, а також наслідками визнання відповідачем позову у справі, проте у подальшому оскаржив судове рішення, ухвалене судом з урахуванням визнання позову відповідачем, чим повністю заперечив попередню свою поведінку.

Апеляційним судом враховано, що подана апеляційна скарга не містить доводів щодо того, що визнання позову відповідачем суперечило закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, поведінка ОСОБА_1 не може бути розцінена колегією суддів як добросовісна, а його право на апеляційне оскарження судового рішення суду першої інстанції - таким, що підлягає захисту.

Відповідно до пп. «а» п. 3 ст. 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є неприйнятною будь-яка індивідуальна заява, подана згідно зі ст. 34, якщо суд вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання.

У силу вимог ч. 3 ст. 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

На підставі викладеного та враховуючи, що процесуальна поведінка скаржника свідчить про зловживання ним своїми процесуальними правами, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність повернення поданої у даній справі апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 44, 260-261 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати подання ОСОБА_1 апеляційної скарги на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 02 травня 2024 року у даній справі зловживанням процесуальними правами та повернути апеляційну скаргу скаржнику без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А. М. Головань

О.Л.Дуковський