ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/21483/22

Провадження № 22-ц/4820/22/24

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. ( суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

розглянув у порядку ч. 1 ст. ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 686/21483/22 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 березня 2023 року в складі судді Стефинишина С.Л. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 правонаступники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення незаконно утриманих коштів та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

встановив:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь незаконно утримані кошти в сумі 10 995 грн 27 коп та 10 000 грн моральної шкоди, а всього 20 995 грн 27 коп.

На підтримання заявлених позовних вимог позивач посилався, що 18 грудня 2012 року він підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, внаслідок чого йому було відкрито картковий рахунок із встановленням кредитного ліміту, розмір якого станом на 24 жовтня 2016 року становив 5 000 грн, а з 23 травня 2017 року - 50 000 грн.

24 жовтня 2016 року між сторонами укладено договір про надання банківських послуг на підставі якого було відкрито банківський рахунок та видано картку для виплат № НОМЕР_1 , а після закінчення строку її дії, видано нову банківську картку для виплат № НОМЕР_2 , на яку Управлінням Пенсійного фонду України перераховувалося довічне грошове утримання позивача. Позивач вказував, що у період з серпня 2017 і до 01 березня 2020 року з цього рахунку, на який поступали пенсійні кошти, відповідачем незаконно здійснено списання коштів у загальному розмірі 74 715 грн 20 коп. Оскільки, АТ КБ «ПриватБанк» в період з серпня 2017 року до 01 березня 2020 року з цього рахунку у незаконний спосіб на власну користь здійснювалось списання коштів у розмірі 74715,20 грн, тому позивач змушений був звертатися до суду з відповідними позовами про стягнення з банку незаконно списані кошти. Зазначені обставини встановлені рішеннями Хмельницького міськрайонного суду, які набрали законної сили і якими стягнено з банку на користь позивача незаконно списані кошти. Однак банк продовжує, незаконне списання коштів з його рахунку, так у період з 01 листопада 2020 року по 11 лютого 2021 року відповідач незаконно списав на свою користь наступні кошти: 04.11.2020 року - 15.78 грн., 11.11.2020 року - 2534,76 грн., 26.11.2020 року - 16,76 грн., 26.11.2020 року - 16.76 грн., 26.11.2020 року - 16,76 грн., 04.12.2020 - 18,33 грн., 11.12.2020 - 2481,02 грн., 03.01.2021 - 2467,78 грн., 03.02.2021 - 32,03 грн., 08.02.2021 - 1250 грн., 11.02.2021 - 1145,29 грн., а всього 9995,27 грн., що підтверджується даними виписки з його банківського рахунку. Крім цього, 13 вересня 2021 року відповідачем незаконно зараховано 1000 грн. в погашення заборгованості перед банком. З огляду на такі незаконні дії відповідача, ОСОБА_1 посилався на заподіяння йому ще й моральної шкоди, розмір якої оцінює у 10000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 березня 2023 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 незаконно утримані кошти у розмірі 10995 грн. 27 коп., та 5000 моральної шкоди, в решті вимог відмовлено.

Після виправлення описки у рішенні суду, ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 квітня 2023 року, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 756 грн 06 коп.

АТ КБ «ПриватБанк» не погодилося з таким рішенням суду, подало апеляційну скаргу, посилається на його незаконність та необґрунтованість. Так апелянт вказує, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а надані позивачем судові рішення не стосуються правовідносин у дані справі. Так судом не прийнято до уваги, що позивачем не направлялося банку інформація щодо заперечень списання зазначених сум під час погашення заборгованості за кредитною карткою, за період з 21 листопада 2014 року по 09 лютого 2022 року, крім того, судом не прийнято до уваги висновки зроблені у справі № 686/6155/22, зокрема той факт, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 вересня 2022 року позовні вимоги банку про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з нього на користь банку 33 081 грн 03 коп неповернутого кредиту, таким чином позивач в ході вказаної справи визнавав факт існування між ним і банком кредитних правовідносин, які пов`язані з використанням позивачем кредитного ліміту. Також на думку апелянта, з огляду на постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 вересня 2022 року, вирішено у тому числі спір щодо погашень та списань, які надходили на кредитну картку ОСОБА_1 відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України. Також вказував представник апелянта, що судом допущено порушення норм процесуального права, оскільки при подачі позовної заяви позивач посилався на законодавство щодо захисту прав споживачів, посилаючись що предметом спору є невиконання зобов`язань за рішеннями судів, однак Законом України «Про захист прав споживачів» відсутній такий спосіб захисту, на який посилався позивач у позові. Таким чином, посилаючись на положення вказаного закону ОСОБА_1 уникнув необхідності сплати судового збору, а суд першої інстанції не залишав подану позовну заяву без руху для сплати судового збору. Також, суд не надав належної оцінки твердженням відповідача щодо визначення підсудності даної справи, оскільки не застосував при визначені підсудності п 7 ст 28 ЦПК України, так як даний позов мав бути поданий за місцем реєстрації відповідача тобто до Печерського районного суду міста Києва. Представник апелянта, не погоджується також з рішенням суду в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено наявність заподіяної банком моральної шкоди та жодним чином не доведено її розмір у будь якій сумі. З наявного в матеріалах справи Договору про надання банківських послуг не вбачається підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки такі умови сторонами не погоджувалися.

Тому з огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі, представник АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 березня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволення позову.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 14 червня 2023 року зупинено провадження у даній справі до залучення до участі в справі правонаступників позивача ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 26 грудня 2023 року, після поновлення провадження залучено до участі у справі в якості правонаступників позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 18 грудня 2012 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».

Крім того, 24 жовтня 2016 року між сторонами укладено договір про надання банківських послуг на підставі якого було відкрито банківський рахунок та видано картку для виплат № НОМЕР_1 , а після закінчення строку її дії, видано нову банківську картку для виплат № НОМЕР_2 .

На підставі укладеного договору про надання банківських послуг ОСОБА_1 отримав кредитну картку «Універсальна GOLD» № НОМЕР_3 , строк дії якої до березня 2018 року та кредитну картку «Універсальна GOLD» № НОМЕР_4 , строк дії якої до квітня 2018 року.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначав, що відповідачем з 01.11.2020 року по 11.02.2021 року незаконно списано з його рахунку в банку на свою користь наступні кошти: 04.11.2020 року 15.78 грн., 11.11.2020 року 2534,76 грн., 26.11.2020 року 16,76 грн., 26.11.2020 року 16.76 грн., 26.11.2020 року 16,76 грн., 04.12.2020 18,33 грн., 11.12.2020 2481,02 грн., 03.01.2021 2467,78 грн., 03.02.2021 32,03 грн., 08.02.2021 1250 грн., 11.02.2021 1145,29 грн., всього 9995,27 грн., крім того 13 вересня 2021 року ОСОБА_5 перерахував на його банківський рахунок 1 000 грн, які АТ КБ «Приватбанк» списало з карткового рахунку та зарахувало для погашення заборгованості за кредитом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не надавав суду розпорядження щодо списання коштів з його рахунку, а Умовами та правилами надання банківських послуг, які підписав позивача не передбачено таке право банку, не передбачене таке право банку і в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ні від 24 жовтня 2016 року, отже списання коштів із рахунку позивача без згоди останнього є незаконним та необґрунтованим.

З таким висновком суду цілком погоджується суд апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

За змістом ст.ст. 179, 192 ЦК України грошові кошти є речами, що виконують роль загального еквіваленту та платіжного засобу. Відносно них можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Із положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) слідує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 55 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність», визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (ч. 1 ст. 1067 ЦК України).

В силу ч. 2 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

За змістом п.п. 1.38, 1.39 ст. 1 Закону України від 5 квітня 2001 року №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі Закон №2346-ІІІ) списання договірне списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку; списання примусове списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Згідно з п.п. 26.1, 26.3 ст. 26 Закону №2346-ІІІ платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком.

Із положень п. 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за №377/8976; далі Інструкція), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Відповідно до п. 6.5 Інструкції якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпоряджання майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Як об`єкт цивільних прав і обов`язків гроші є засобом платежу в оплатних договорах і самостійним предметом окремих договорів.

За своїми правовими ознаками договір банківського рахунку є консенсуальною та двосторонньою угодою, при укладенні якої банк бере на себе зобов`язання прийняти та зарахувати на рахунок клієнта належні йому грошові кошти, а також виконувати грошові операції по рахунку за розпорядженням клієнта.

Договір банківського вкладу має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, зокрема, шляхом приєднання клієнта до запропонованих банком умов. При цьому сторони можуть обумовити підстави та порядок списання грошових коштів з рахунку клієнта.

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпоряджатися ними, а банк, у свою чергу, в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо). За відсутності розпорядження клієнта банк може списати грошові кошти з рахунку лише на підставі рішення суду, а також якщо таке списання передбачено нормами закону чи умовами договору.

Як вбачається з матеріалів справи, між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 існували правовідносини, які виникають з договору банківського рахунку. Водночас ОСОБА_1 заперечив ту обставину, що він уповноважував банк списувати грошові кошти з його карткового рахунку.

Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщені на сайті https://privatbank.ua, не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів позивач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

На банківську картку для виплат № НОМЕР_2 ОСОБА_1 отримував виплати, у вигляді пенсії від Пенсійного фонду України та інші виплати і з цієї ж картки банк списував гроші на погашення заборгованості.

Однак, у суду відсутні докази про укладення АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 договору, за умовами якого останній доручав банку списувати грошові кошти з рахунку клієнта без його розпорядження.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що АТ КБ «Приватбанк» неправомірно списало з рахунку ОСОБА_1 10995 грн в період з 01.11.2020 року по 11.02.2021 року, а тому ці кошти слід повернути позивачеві.

Посилання АТ КБ «Приватбанк» на правомірність списання грошових коштів з банківського рахунку ОСОБА_1 та недоведеність порушення прав останнього не відповідає вимогам закону і фактичним обставинам справи.

Крім того, в матеріалах справи, наявні докази щодо незаконного списання коштів з банківського рахунку ОСОБА_1 у розмірі 74715 грн 20 коп, за період з серпня 2017 року по 01 березня 2020 року за аналогічних обставин.

Зокрема вказані обставини підтверджуються рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20 серпня 2020 року, рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28 квітня 2021 року та рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 01 березня 2021 року, а також рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15 листопада 2021 року, вказані судові рішення набрали законної сила та виконані на сьогоднішній день.

Таким чином, незважаючи на вказані судові рішення, банк продовжував незаконне списання коштів з рахунку ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позивач знову був змушений звертатися до суду для захисту своїх прав, вказуючи про незаконне списання коштів вже за період з 01 листопада 2020 року по 11 лютого 2021 року.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За змістом ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.

В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

З огляду на встановлені обставини та докази наявні в матеріалах справи, обґрунтованим та законним є висновок суду про необхідність відшкодування позивачу спричиненої йому моральної шкоди внаслідок незаконних дій відповідача. Тому, враховуючи вимоги розумності та справедливості, визначений судом розмір моральної шкоди 5 000 грн є достатнім.

Посилання апелянта, що судом не враховано висновки зроблені у справі № 686/6155/22, зокрема той факт, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 вересня 2022 року позовні вимоги банку про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з нього на користь банку 33 081 грн 03 коп неповернутого кредиту, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судові рішення у вказаній справі не дають підстав банку за відсутності розпорядження позивача щодо списання коштів з його рахунку та відповідної угоди між сторонами на списання коштів із рахунку позивача без його згоди, так як таке списання має проводитися в межах виконання рішення в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Доказів списання коштів саме в порядку виконання рішення суду, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». апелянтом не надано.

Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання банку, що позивач при подачі даного позову безпідставно посилається на Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки на дані правовідносини положення даного Закону не можуть розповсюджуватися, так як дані правовідносини виникли на підставі, укладеного між сторонами Договору про надання банківських послуг і в даному випадку ОСОБА_1 , як споживач банківських послуг, звернувся до суду за захистом своїх прав споживача.

Відповідно до ч 5 ст 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відтак, ОСОБА_1 обґрунтовано подав позов до Хмельницького міськрайонного суду, за місцем свого проживання, згідно ч. 5 ст. 28 ЦПК України.

Інші доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова