Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.08.2024 Справа №607/16193/23 Провадження №2/607/338/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

представника позивачки, адвокатки Ороновської О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору № 389/ос від 01 квітня 2022 року, стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокатка Ороновська Ольга Михайлівна звернулася в суд із позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») про: 1) визнання незаконним та скасування наказу АТ «Укрзалізниця» №389/ос від 01 квітня 2022 року в частині призупинення з 01 квітня 2022 року дії трудового договору з ОСОБА_1 ; 2) стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 01 квітня 2022 року по дату прийняття рішення судом, в розмірі, розрахованому судом, виходячи із середньоденної заробітної плати позивача за лютий-березень 2022 року у сумі 972,66 гривень (з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів); 3) стягнення із відповідача на користь позивачки витрат на професійну правову допомогу у розмірі 20 000,00 гривень (том 1, а.с. 1-9).

В обґрунтування позовних вимог представник ОСОБА_1 - адвокатка Ороновська О. М. посилається на те, що ОСОБА_2 тривалий час працює в АТ «Укрзалізниця», а з 21 серпня 2017 року та станом на зараз займає посаду старшого ревізора внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Львівська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю. З 24 лютого 2022 року наказом відповідача № Ц-42/6-В від 24 лютого 2022 року частині працівників, в тому числі і позивачці, встановлено режим простою з причин, що не залежать від працівників. 01 квітня 2022 року АТ «Укрзалізниця», керуючись ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» видано наказ № 389/ос з особового складу про припинення з 01 квітня 2022 року простою, введеного наказом № Ц-42-6 від 24 лютого 2022 року та призупинено дію трудового договору, зокрема з позивачкою до припинення або скасування воєнного стану, у зв`язку із «неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталась у зв`язку з втратою через військову агресію російської федерації проти України, можливості повноцінно організувати процеси діяльності товариства». Вважають наказ № 389/ос від 01 квітня 2022 року в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 незаконним, дискримінаційним, свавільним та таким, що підлягає скасуванню.

Вказують, що позивачка фактично працює у відділі регіональної філії «Львівська залізниця», абсолютна більшість території якої не відноситься та не відносилася до зони бойових дій, не є окупованою територією, де є чи було неможливим надання та виконання роботи за її трудовим договором. Окрім цього, під час дії обмежень для запобігання розповсюдженню коронавірусної інфекції (до ведення воєнного стану) АТ «Укрзалізниця» вже було налаштовано процес дистанційної роботи для частини працівників, в тому числі і ОСОБА_1 , а саме: закуплено ноутбуки, встановлено спеціалізоване програмне забезпечення, проведено навчання. Після початку повномасштабного вторгнення ворога на територію України ніщо не заважало роботодавцю налаштувати робочий процес працівнику саме у віддаленому форматі - дистанційно, однак, він цього не зробив. Відсутність умов для організації та виконання виробничого процесу ніяк не підтверджена відповідачем.

Більше того, у листі-відповіді АТ «Укрзалізниця» № ЦЦУП-13/140 від 12 червня 2023 року на колективний запит працівників, зазначено, що відповідно до рішення Наглядової ради від 23 лютого 2023 року Департамент внутрішнього аудиту та контролю ліквідовано та створений Департамент аудиту. Вважають таку позицію абсурдною та незаконною, оскільки, по-перше: вказані підрозділи не є юридичними особами чи філіями, щоб мати можливість бути правонаступниками чи суб`єктом, який передає права/обов`язки в розумінні чинного законодавства України; по-друге: частина працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю зараз працює в Департаменті аудиту. Тобто, рішенням Наглядової ради від 20 грудня 2022 року затверджені плани внутрішнього аудиту на І півріччя 2023 року, що дає можливість відповідачу надати роботу частині працівників, проте, абсолютно незрозуміло, яким чином були вибрані вказані працівники, адже, жодних повідомлень про можливість відновлення трудового договору чи можливість взяти участь у будь-яких конкурсних процедурах ОСОБА_1 не отримувала. Більше того, остання навіть не отримувала повідомлення про призупинення дії трудового договору. Крім того, в листі вказано, що АТ «Укрзалізниця» у період воєнного часу потребує укомплектування наявних вакантних посад кваліфікованими фахівцями та готова розглянути надані кандидатури на посади, які відповідають освітньо-кваліфікаційному рівню і досвіду роботи, що прямо суперечить висловлюванням відповідача про неможливість надання та виконання роботи позивачці. Отже, у АТ «Укрзалізниця» наявні вакантні посади, жодна з яких не була запропонована ОСОБА_1 .

Сторона позивача також посилаються на те, що згідно розрахунку заробітної плати за квітень 2022 року та наказу про призупинення дії трудового договору, ОСОБА_1 нараховано та виплачено кошти за планову щорічну відпустку з 04 квітня 2022 року по 27 квітня 2022 року, тоді як дію трудового договору призупинено з 01 квітня 2022 року, що суперечить одне одному.

Призупинення дії трудового договору з позивачкою, ліквідація попереднього департаменту, створення нового департаменту, переміщення керівництва до нового департаменту, забезпечення посадами лише частини працівників колишнього департаменту, дає підстави стверджувати, що відбулася зміна істотних умов праці та відповідач порушив порядок здійснення таких змін, не повідомивши про них ОСОБА_1 .

Призупинення трудового договору з працівником відповідно до положень ст. 13 Закону № 2136-ІХ хоча і не припиняє трудових відносин, і не є звільненням у розумінні положень КЗпП України, проте фактично позбавляє працівника роботи і належного йому заробітку, який би він отримав, коли б працював на своєму робочому місці чи виконував покладені на нього трудові обов`язки.

Відтак, покликаючись на ст. 10 ЦПК України, ст. 235 КЗпП України, позивачка та її представник просять прийняти рішення про виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В довідці про доходи № 303 від 19 липня 2023 року вказано, що позивачці нарахована заробітна плата за лютий 2022 року - 18 297,54 гривень, за березень - 23 526,86 гривень, а тому, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 972,66 гривень.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору № 389/ос від 01 квітня 2022 року, стягнення середнього заробітку; постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження (том 1, а.с. 51).

Від АТ «Укрзалізниця» на адресу суду 03 жовтня 2023 року (надіслано поштовим відправленням 27 вересня 2023 року) надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просила повністю відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до АТ «Укрзалізниця» про визнання незаконним та скасування наказу від 01 квітня 2022 № 389/ос та стягнення середнього заробітку, а судові витрати покласти на позивача. Вважає, що позов є необґрунтованим та безпідставним. Позивачкою пропущено строк звернення до суду, як це передбачено ч. 1 ст. 233 КЗпП України, а саме: тримісячний строк для звернення до суду, а позов подано більше ніж через рік, що є порушенням строку та підставою для відмови у задоволенні позову. Щодо законності наказу про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 . представник відповідача вказує, що Департамент внутрішнього аудиту та контролю надає аудиторські послуги згідно з затвердженими наглядовою радою (комітет з аудиту) планами внутрішніх аудитів. Однак, листом від 07 листопада 2022 року вих. № АЦКС-07/59 повідомлено, що станом на дату видачі такого листа, плани внутрішніх аудитів на 2022 рік наглядовою радою не затверджувались. Тобто, фактично функціонування Департаменту внутрішнього аудиту та контролю було зупинено. Про що також свідчить, указ Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який передбачає можливість обмеження права на працю в умовах воєнного стану. Представник АТ «Укрзалізниця» посилається на неможливість надання роботи, зокрема позивачці, і це було обумовлена тим, що обсяги господарської діяльності відповідача у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України критично зменшилися, що підтверджується консолідованими фінансово-економічними показниками по АТ «Укрзалізниця» за 1 квартал 2022 року. Більше того, ОСОБА_1 є працівником Департаменту внутрішнього аудиту і контролю АТ «Укрзалізниця», робота якої була зупинена у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року, тому, позивачка не мала можливості виконувати свої трудові обов`язки. Щодо твердження ОСОБА_1 про те, що надання можливості працювати одним працівникам та призупинення (не відновлення) дії трудового договору іншим працівникам, є безпідставними, оскільки позивачці на дотримання вимого ст. 49-2 КЗпП України, відповідачем було направлено попередження про вивільнення з пропозицією іншої роботи (вакантних посад). Наведене свідчить про вжиття АТ «Укрзалізниця» всіх можливих заходів для забезпечення позивачки роботою на іншій посаді, зокрема, в новоствореному Департаменті аудиту АТ «Укрзалізниця», за першої можливості. Щодо позовної вимоги про стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку, представник відповідача зазначає, що у зв`язку з тим, що позивачку не було незаконно звільнено або переведено на іншу роботу, підстави для застосування ч. 2 ст. 235 КЗпП України - відсутні. Звертає увагу на те, що до призупинення дії трудового договору, ОСОБА_1 перебувала у простої, який було скасовано у зв`язку з необхідністю призупинення дії трудового договору. Тому, позивачка, ще до призупинення з нею дії трудового договору, зокрема, з початку повномасштабного вторгнення російської федерації на території України, не виконувала роботу у зв`язку з її відсутністю. Крім того, ОСОБА_1 невірно здійснено розрахунок середньоденної заробітної плати, оскільки згідно довідки № 372 від 18 вересня 2023 року середньоденна заробітна плата позивачки за лютий-березень становить 898,37 гривень. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, сторона відповідача посилається на те, що суду не надано доказів на підтвердження фактично виконаної адвокатом роботи, часу витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, їх вартості, таким чином, дані вимоги задоволенню не підлягають (том 1, а.с. 69-86).

Від представника ОСОБА_1 - адвокатки Ороновської О. М. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, зареєстрована судом 12 жовтня 2023 року (надіслана поштовим відправленням 09 жовтня 2023 року), в якій сторона позивача просила позовну заяву задовольнити в повному обсязі, стягнути із відповідача на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 073,60 гривень. Щодо аргументації пропуску строку звернення до суду, то з такими доводами категорично не погоджуються та заперечують, оскільки, по-перше: видання відповідачем наказу про призупинення дії трудового договору, а пізніше не скасування такого наказу є триваючим правопорушенням. По-друге: незважаючи на твердження відповідача про можливість повідомлення працівників про призупинення дії трудового договору будь-яким чином та цитування законодавства, відповідач у відзиві так і не вказав, коли (дата) та яким чином було повідомлено позивачку про призупинення дії трудового договору та ознайомлено з наказом. По-третє: у відзиві АТ «Укрзалізниця» робить нелогічне припущення з перекручуванням об`єктивних фактів. ОСОБА_1 дізналася та могла дізнатися про те, що призупинення трудового договору є порушенням її права лише 14 червня 2023 року, після звернення за компетентною правничою допомогою до адвоката. Щодо законності наказу про призупинення дії трудового договору, вважають його незаконним, про що детально було описано в позовній заяві. Також не відповідає дійсності твердження відповідача про те, що позивачка отримала попередження про наступне вивільнення разом із переліком вакантних посад, адже, долучена відповідачем трекінговий номер та додана роздруківка трекінгу підтверджують, що 23 вересня 2023 року лист повернувся за зворотною адресою за закінченням терміну зберігання та 26 вересня 2023 року був вручений у Києві за довіреністю (том 1, а.с. 162-170).

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання, в день ухвалення рішення, не з`явилася будучи належним чином повідомлена, про місце, дату та час проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 456. Попередньо, будучи присутньою в судових засіданнях в режим відеоконференції повідомляла суд про те, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивачки - адвокатка Ороновська О. М. позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених у позові та відповіді на відзив, просила його задовольнити.

Представники відповідача АТ «Укрзалізниця» Говорова А. І., Шаповал Г. О. , будучи присутніми у судовому засіданні підтримували доводи поданого стороною відповідача відзиву, вважали їх достатніми для прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 .

Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.

Як вбачається з копії трудової книжки Серія НОМЕР_1 , ОСОБА_1 працює в структурі АТ «Укрзалізниця» з 16 березня 1998 року (том 1, а.с. 19-25).

Відповідно до наказу (розпорядження) № 2283/ос від 30 листопада 2016 року про прийняття на роботу ОСОБА_1 , останню прийнято на посаду старшого ревізора відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Львівська залізниця», підстава: за переведенням з регіональної філії «Львівська залізниця» (том 1, а.с. 26, 92).

Згідно наказу № (розпорядження) про переведення на іншу роботу № 1978/ос від 18 серпня 2017 року, з 21 серпня 2017 року позивачка переведена на посаду старшого ревізора відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Львівська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю (том 1, а.с. 93).

Завдання та обов`язки, а також права, відповідальність, що повинен знати старший ревізор, кваліфікаційні вимоги, взаємовідносини (зв`язки) за посадою позивачки передбачені посадовою інструкцією старшого ревізора відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень ОСОБА_1 (том 1, а.с. 30-32).

Наказом АТ «Укрзалізниця» № 401 від 26 червня 2018 року введено в дію: Положення про Департамент внутрішнього аудиту та контролю публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та Регламент організації та проведення внутрішнього аудиту та контролю в ПАТ «Укрзалізниця» (том 1, а.с. 34-38, 94-109).

Як вбачається з витягу із наказу № Ц-42/6-В від 24 лютого 2022 року «Про запровадження режиму простою» встановлено режим простою з 24 лютого 2022 року до відміни для працівників апарату управління АТ «Укрзалізниця» відповідно до додатка 1. Зокрема і для ОСОБА_1 (том 1, а.с. 27).

Також 24 лютого 2022 року був підписаний Акт простою, що з 24 лютого 2022 року зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі задачі (том 1, а.с. 125).

Як вказано у витязі з протоколу № Ц-54/31 ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року вирішено деякі питання оплати праці працівників акціонерного товариства «Українська залізниця» (том 1, а.с. 148-149).

У витязі із наказу № Ц-42/12-В від 24 березня 2022 року «Про внесення змін до наказу АТ «Укрзалізниця» від 24 лютого 2022 року № Ц-42/6-В» внесено зміни до додатку 1 наказу від 24 лютого 2022 року № 42-/6-В «Про запровадження режиму простою», викладено його у новій редакції, що додається (том 1, а.с. 28).

Наказом АТ «Укрзалізниця» з особового складу № 389/ос від 01 квітня 2022 року припинено з 01 квітня 2022 року простій, введений наказом № Ц-42/6 від 24 лютого 2022 року працівникам, які зазначені у Додатку 1 до цього наказу. З 01 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні призупинено дію трудових договорів з працівниками, які зазначені у Додатку 1 до цього наказу. Призупинення дії трудових договорів не тягне за собою припинення трудових відносин. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України, у порядку та строки, передбачені чинним законодавством України (том 1, а.с. 29, 126-129).

25 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до голови правління АТ «Укрзалізниця» Камишіна О. М., яка зареєстрована 29 липня 2022 року за вх. № 310/0/79-22, про поновлення дії її трудового договору з 01 квітня 2022 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, а саме: ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 № 2136-ІХ, та відповідно до коментаря Міністерства економіки України і роз`яснення Державної служби України з питань праці, та оплатити їй час простою не з вини працівника з 01 квітня 2022 року, згідно ст. 113 КЗпП України (том 1, а.с. 90).

У відповіді АТ «Укрзалізниця» № ЦЦУП-11/167 від 12 серпня 2022 року, адресованій позивачці, зазначено, що відновлення дії трудового договору є можливим і в період дії воєнного стану, якщо будуть наявні процеси, функції і завдання для виконання, що надасть змогу забезпечити її роботою (том 1, а.с. 91).

У повідомленні № АЦКС-07/59 від 07 листопада 2022 року вказано, що станом на дату цього листа - 07 листопада 2022 року, Плани внутрішніх аудитів на 2022 рік наглядовою радою не затверджувались (том 1, а.с. 110).

Згідно витягу з протоколу засідання наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 23 лютого 2023 року прийнято рішення ліквідувати структурний підрозділ Департамент внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» (том 1, а.с. 133).

Відповідно до листа АТ «Укрзалізниця» № ЦЦУП-13/140 від 12 червня 2023 року адресованого колективу управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Придніпровська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця», у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності через військову агресію російської федерації проти України, у відповідності до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», в редакції, що діяла до 19 липня 2022 року, призупинено дію трудових договорів зі всіма працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» відповідно до наказів АТ «Укрзалізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос та від 04 травня 2022 року № 483/ос. Також зазначили, що АТ «Укрзалізниця» у період воєнного часу потребує укомплектування наявних вакантних посад кваліфікованими фахівцями та готова розглянути надані кандидатури на посади, які відповідають освітньо-кваліфікаційному рівню і досвіду роботи (том 1, а.с. 17).

Згідно витягу з протоколу № А-10/11-23 ком.т. засідання наглядової ради АТ «Українська залізниця» від 29 червня 2023 року прийнято рішення затвердити положення про Департамент аудиту АТ «Укрзалізниця» і визнати таким, що втратило чинність рішення про затвердження положення про департамент внутрішнього аудиту та контролю (протокол засідання наглядової ради № А-10/28-20 від 7-9 жовтня 2020 року) (том 1, а.с. 190-201).

Як вказано в довідці про доходи № 303 від 19 липня 2023 року виданої ОСОБА_1 , загальна сума доходу за період з січня 2022 року по березень 2022 року становила 55 518,05 гривень, зокрема: лютий - 18 297,54 гривень, березень - 23 526,86 гривень (том 1, а.с. 39).

Згідно відповіді № ЦЦУП-12/318 від 10 серпня 2023 року на адвокатський запит, зазначено, що станом на 01 квітня 2022 року та на 01 лютого 2023 року кількість посад Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця», відповідно до штатного розпису становила 314 штатних одиниць (том 1, а.с. 43).

21 серпня 2023 року за № ЦПК-153 надіслано Попередження про наступне вивільнення старшому ревізору відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Львівська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_1 із переліком вакантних посад, які пропонуються для переведення, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 849, яке позивачкою не отримано (том 1, а.с. 134-147, том 2, а.с. 34).

Як зазначено в довідці № 372 від 18 вересня 2023 року, виданої ОСОБА_1 , загальна сума її доходу становила 7 186,97 гривень, зокрема: лютий - 7 186,97 гривень, березень - 0 гривень (том 1, а.с. 150).

26 вересня 2023 року за № ЦЦУП-13/343 надіслано Попередження про наступне вивільнення старшому ревізору відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Львівська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_1. № ЦПК-190 від 26 вересня 2023 року із переліком вакантних посад, які пропонуються для переведення, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 970, яке позивачкою отримано 03 жовтня 2023 року (том 1, а.с. 173-176, том 2, а.с. 35-44).

17 жовтня 2023 року за № ЦЦУП-13/409 надіслано Попередження про наступне вивільнення старшому ревізору відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Львівська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_1. № ЦПК-257 від 17 жовтня 2023 року із переліком вакантних посад, які пропонуються для переведення, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 158 (том 2, а.с. 45-52).

Згідно інформації № ЦТЗБ-8/886 від 07 листопада 2023 року зазначено, що відповідно до штатного розпису апарату управління АТ «Укрзалізниця» чисельність Департаменту аудиту АТ «Укрзалізниця» станом на 07 листопада 2023 року складає 50 штатних одиниць (том 1, а.с. 188).

Як вказано в листі № ЦПК-22/1634 від 08 листопада 2023 року, станом на 07 листопада 2023 року, з 43 зайнятих штатних одиниць Департаменту аудиту АТ «Укрзалізниця» 38 працівників раніше працювали (займали посади) у Департаменті внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» (том 1, а.с. 187).

Відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-17090/18/24-Вих від 12 березня 2024 року, в період з 24 лютого 2022 року по 25 січня 2024 року громадянином України ОСОБА_4 щодо перетинання державного кордону України, 1) пункт пропуску - Краківець, дата перетину - 18 липня 2022 року, напрям - в`їзд; 2) пункт пропуску - Краківець, дата перетину - 04 серпня 2022 року, напрям - виїзд; 3) пункт пропуску - Рава Руська, дата перетину - 18 грудня 2023 року, напрям - в`їзд; 4) пункт пропуску - Шегині, дата перетину - 06 січня 2024 року, напрям - виїзд (том 2, а.с. 3-5).

Як зазначено у відповіді АТ «Укрзалізниця» № ЦЦУП-12/902 від 28 травня 2024 року, що ОСОБА_1 станом на 01 квітня 2022 року у відпустці не перебувала (том 2, а.с. 83, 89).

Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов до висновку, що до виниклих спірних правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19)).

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами першою та другою статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (тут і далі в редакції на час винесення оспорюваного наказу від 01 квітня 2022 року) встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

Водночас, таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі №149/1089/22 (провадження №61-292 св 23).

Верховний Суд у постанові від 27 вересня 2023 року у справі №523/11673/22 (провадження №61-5654 св 23), розглядаючи спір про звільнення 22 серпня 2022 року з посади сестри-господині в школі/таборі в м. Одесі на підставі пункту 6 частини першої статті 41 КЗпП України, дійшов висновку, що «існування воєнного стану автоматично не означає знищення (відсутність) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій. При цьому суд зауважує, що пункт 6 частини першої статті 41 КЗпП України не містить умов за яким трудовий договір може бути розірваний з ініціативи роботодавця у зв`язку із нерентабельністю внаслідок того, що установа фактично не працює чи неможливістю роботодавця організувати безпеку працівникам тощо. Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22 грудня 2022 року №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», в редакції чинній на час звільнення позивачки з роботи, м. Одеса до переліку таких територій включена не була. Оскільки ДП Українського дитячого центру «Молода гвардія» розташоване на території, де не проводяться бойові дії, неможливість забезпечити позивачку роботою, визначену трудовим договором не пов`язана із відсутністю виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій, а саме по собі існування воєнного стану в країні та обставини, пов`язанні з тим, що фактично дитячій табір не працює, не є підставою для розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця за пунктом шостим частини першої статті 41 КЗпП України».

За змістом статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2023 року у справі №161/7449/22 (провадження №61-735св23), від 31 січня 2024 року у справі №161/8196/22 (провадження №61-6897св23).

Судом установлено, що ОСОБА_1 обіймає посаду старшого ревізора відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Львівська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю.

Факт введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану є загальновідомим.

АТ «Укрзалізниця» обґрунтовувало неможливість надання роботи позивачці тим, що обсяги господарської діяльності товариства у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, зменшилися, кількість зруйнованого та пошкодженого майна зросла, а робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі завдання, була зупинена, тому з метою забезпечення функціонування підприємства виникла необхідність вжити заходів щодо призупинення дії трудових договорів з працівниками, забезпечити роботою за посадами яких було неможливо.

У оспорюваному наказі АТ «Укрзалізниця» про призупинення дії трудового договору від 01 квітня 2022 року № 389/ос вказано про те, що з 01 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні призупинено дію трудових договорів з працівниками, які зазначені у додатку 1 до цього наказу, в тому числі, і з ОСОБА_1 (том 1, а.с. 29, 126-129).

Як вбачається з доводів відповідача, та не заперечується позивачем, АТ «Укрзалізниця» своєї діяльності не припиняла, як станом на час початку збройної агресії російської федерації проти України, так і станом на час винесення оскаржуваного наказу, товариство працювало, та продовжує працювати.

Обидві сторони по справі підтверджують обставини змін в організації виробництва і праці, призупинення роботи працівників апарату управління АТ «Укрзалізниця», пошкодження залізничної інфраструктури, втрати майна і т.д. на території України.

Проте, стороною відповідача не було доведено наявності передбачених законом підстав для призупинення дії трудового договору саме з позивачкою, яка працювала на посаді старшого ревізора відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Львівська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю.

Відповідачем АТ «Укрзалізниця» не обґрунтовано, що на час видання оскаржуваного наказу існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, тобто, що існувала абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а у працівника її виконувати.

Як на час видачі оспорюваного наказу про призупинення дії трудового договору, так і на час розгляду справи, АТ «Укрзалізниця» здійснювало свій основний вид діяльності та надавало послуги, як національний перевізник вантажів та пасажирів.

Дію трудових договорів відповідач призупинив вибірково з окремими працівниками, у тому числі з позивачкою, але не з усіма працівниками. Із переважною більшістю колективу АТ «Укрзалізниця» дію трудових договорів не було призупинено.

Незатвердження планів внутрішніх аудитів на 2022 рік наглядовою радою, чим, як покликається представник відповідача, фактично було зупинено функціонування Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, як і неможливість надання роботи позивачці, що обумовлено тим, що обсяги господарської діяльності відповідача у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України критично зменшилися після введення воєнного стану на території України, не свідчить про неможливість роботодавця забезпечити ОСОБА_1 , яка обіймає посаду старшого ревізора відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Львівська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, роботою.

Суд має насамперед з`ясувати, а відповідач довести, неможливість надання та виконання роботи.

Натомість судом встановлено, що Департамент внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця», де працевлаштована позивачка, ліквідовано. Відповідно до штатного розпису апарату управління АТ «Укрзалізниця» чисельність новоствореного Департаменту аудиту АТ «Укрзалізниця» станом на 07 листопада 2023 року складає 50 штатних одиниць, з 43 зайнятих штатних одиниць Департаменту аудиту АТ «Укрзалізниця» 38 працівників раніше працювали (займали посади) у Департаменті внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця», що описано вище.

Відтак, оскільки у справі не встановлено обставин неможливості надання відповідачем ОСОБА_1 роботи у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а позивачу - її виконувати, тому, з огляду на викладене, суд доходить до висновку, що наказ АТ «Укрзалізниця» № 389/ос від 01 квітня 2022 року в частині призупинення дії трудового договору з позивачкою необхідно визнати незаконним та скасувати.

Доводи позивачки про те, що було ліквідовано попередній департамент, створено новий департамент, про переміщення керівництва до нового департаменту, забезпечення посадами лише частини працівників колишнього департаменту, дійсно можуть обґрунтовувати твердження сторони позивача, що відбулася зміна істотних умов праці та відповідач можливо не дотримався процедури повідомлення працівника ОСОБА_1 про такі зміни.

Заразом, дотримання роботодавцем вимог ст. 49-2 КЗпП України в сукупності із положеннями Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», не є предметом виниклого спору, а відтак суд не надає оцінки доводам сторони позивача в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною 9 статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону),а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

У КЗпП України відсутня норма права, яка б у цій ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, так як це не є ні простоєм, ні звільненням працівника. Разом з тим, відповідно до статті 43 Конституції України, найбільш подібним (аналогічним) до цієї ситуації є застосування частин першої, другої статті 235 КЗпП України, яку суд застосовує.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», тому не підлягає застосуванню частина четверта цієї статті про те, що відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

Відповідно до змісту статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 96 КЗпП України, основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Як зазначалося вище, згідно статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

За статтею 2 вказаного Закону, основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 32 КЗпП України передбачено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних, умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Статтею 103 КЗпП України передбачено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніше як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Щодо терміну попередження, яке застосовується у статтях 32 та 103 КЗпП України, зазначимо, що попередження - це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці.

Перелік істотних умов праці не є вичерпним, а тому цей термін є оціночним оскільки не конкретизований законодавцем та уточнюється щоразу в процесі правозастосування. При цьому, якщо колишні істотні умови не можуть бути збережені, а працівник не згодний на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір (контракт про службу) припиняється згідно пункту 6 статті 36 КЗпП України.

В даному випадку діючи умови оплати праці позивача не змінювались в бік погіршення, жодним чином не змінено розмір тарифної ставки (посадового окладу), доплат, надбавок тощо.

Призупинення дії трудового договору не призводить до зміни істотних умовах праці, визначених статтями 32, 103 КЗпП України, оскільки, як зазначалося раніше, нормами чинного законодавства України чітко визначено, що призупинення дії трудового договору не має наслідком припинення трудових відносин, як то відбувається у випадку відмови від продовження роботи в нових умовах.

Крім того, частиною 2 статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції від 15.03.2022 р., що діяла на момент видання оскаржуваного наказу) визначено, що «...У період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32 Кодексу законів про працю України та інших законів України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються...»

Отож, особливістю призупинення дії трудового договору є вимушена необхідність тимчасово не виконувати роботу протягом періоду, який роботодавцем не оплачується та тривалість якого може бути значною. На переконання суду, зазначене, за своєю правовою природою, є фактичним відстороненням від роботи (позбавленням права виконувати роботу за плату) та вимушеним прогулом. При цьому, захист відповідного права особи іншим чином є неможливим.

Відтак, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також підлягає до часткового задоволення.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відповідно до пункту 2 Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Період вимушеного прогулу тривав з дати призупинення дії трудового договору (01 квітня 2022 року) по день розгляду справи судом (16 серпня 2024 року).

Однак, як вказано у відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-17090/18/24-Вих від 12 березня 2024 року, в період з 24 лютого 2022 року по 25 січня 2024 року громадянином України ОСОБА_4 щодо перетинання державного кордону України, 1) пункт пропуску - Краківець, дата перетину - 18 липня 2022 року, напрям - в`їзд; 2) пункт пропуску - Краківець, дата перетину - 04 серпня 2022 року, напрям - виїзд; 3) пункт пропуску - Рава Руська, дата перетину - 18 грудня 2023 року, напрям - в`їзд; 4) пункт пропуску - Шегині, дата перетину - 06 січня 2024 року, напрям - виїзд (том 2, а.с. 3-5).

Таким чином, ОСОБА_1 тривалий час перебувала на території України, а відтак період, коли вона безпосередньо могла виконувати свої посадові обов`язки перебуваючи на роботі, становить 30 днів (з 18 липня 2022 року по 04 серпня 2022 року та з 18 грудня 2023 року по 06 січня 2024 року).

Згідно довідки про доходи № 303 від 19 липня 2023 року виданої ОСОБА_1 , загальна сума доходу за період з січня 2022 року по березень 2022 року становила 55 518,05 гривень, зокрема: лютий - 18 297,54 гривень, березень - 23 526,86 гривень (том 1, а.с. 39), що враховується для розрахунку середнього заробітку.

Кількість робочих днів за лютий-березень 2022 року становила 42 дні.

За таких умов, середньоденна заробітна плата становить 995,81 гривні = (18 297,54 + 23526,86) : 42.

Кількість робочих днів в проміжку з 01 квітня 2022 року по 16 серпня 2024 року становить 30 днів, коли позивачка перебувала на території України та могла виконувати свої трудові функції на робочому місці.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, що підлягає до стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 становить 995,81 х 30 = 29 874,30 гривень, за період із 18 липня 2022 року до 04 серпня 2022 року, з 18 грудня 2023 року до 06 січня 2024 року, без вирахування податків і зборів, що відповідатиме принципу розумності і справедливості, а також буде пропорційним балансом між порушеним правом працівника та обов`язком роботодавця, який виникає на підставі рішення суду.

Отже, установивши, що незаконні дії відповідача позбавили позивачку можливості працювати, суд покладає на відповідача обов`язок відшкодувати ОСОБА_1 середню заробітну плату за у вищевказаний період та відповідному розмірі.

Доводи викладені у відзиві на позов про те, що такий обов`язок покладається на державу, що здійснює збройну агресію, у цьому випадку безпідставні.

Дані висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду у справах: №465/3919/22 (провадження №61-17848св23) від 28 лютого 2024 року, №464/2944/22 (провадження №61-13092ск23) від 14 лютого 2024 року, №521/9115/22 (провадження №61-2170св23) від 07 лютого 2024 року.

У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі №480/2365/16 викладено висновок про те, що некоректне, з точки зору лінгвістики, формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо дослівного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі №756/10624/21.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, позаяк доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Згідно з принципом «jura novit curia» («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму необхідно застосувати для вирішення спору, виконує саме суд.

Позивач обрав правомірний та ефективний спосіб захисту своїх законних прав, а формулювання резолютивної частини рішення суду відповідно до чинних норм матеріального права не є зміною предмета позову чи виходом за межі позовних вимог.

Суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання незаконним та скасування Наказу акціонерного товариства «Українська залізниця» № 389/ос від 01 квітня 2022 року в частині призупинення з 01 квітня 2022 року дії трудового договору з ОСОБА_1 та стягнення з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 29 874 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот сімдесят чотири) гривні 30 копійок - середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період із 18 липня 2022 року до 04 серпня 2022 року, з 18 грудня 2023 року до 06 січня 2024 року, без вирахування податків і зборів.

Щодо строку звернення до суду у виниклому спорі.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Встановлений статтею 233 КЗпП України строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (стаття 234 КЗпП України).

Стаття 234 КЗпП України не визначає переліку причин для поновлення строку та їх поважність визначається судом у кожному випадку, залежно від конкретних обставин справи. При цьому очевидно, що як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали істотні труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а і всі обставини справи права та обов`язки сторін.

Під час вирішення питання про поновлення строку суд дає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого спеціальним законом строку звернення до суду із позовом до дати подання такого позову.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову. Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення роботодавця про звільнення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі з поважних причин.

Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або істотно ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Вирішуючи, чи з поважних причин пропущено певний процесуальний строк, суд у кожному конкретному випадку оцінює сукупність обставин на свій розсуд.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку без доведеності поважності причин не забезпечило б рівноваги між інтересами сторін та правової визначеності у цивільних відносинах, які є складовими принципу верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 тривалий час перебуває за кордоном, як повідомила позивачка у судовому засіданні (в режимі відеоконференції), з березня 2022 року вона не знаходиться в Україні, поверталася двічі (період з 18 липня 2022 року до 04 серпня 2022 року, з 18 грудня 2023 року до 06 січня 2024 року).

25 липня 2022 року ОСОБА_1 , повернувшись тимчасово в Україну, звернулася із заявою до голови правління АТ «Укрзалізниця» Камишіна О. М., яка зареєстрована 29 липня 2022 року за вх. № 310/0/79-22, про поновлення дії її трудового договору з 01 квітня 2022 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, а саме: ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 № 2136-ІХ, та відповідно до коментаря Міністерства економіки України і роз`яснення Державної служби України з питань праці, та оплатити їй час простою не з вини працівника з 01 квітня 2022 року, згідно ст. 113 КЗпП України.

Вказану заяву суд описав вище, та з неї слідує, що позивачка не була обізнана про призупинення з 01 квітня 2022 року дії трудового договору з ОСОБА_1 , а розцінює дії відповідача як введення режиму простою, оскільки їй перестали виплачувати заробітну плату.

На вказану заяву відповідач надав позивачці відповідь № ЦЦУП-11/167 від 12 серпня 2022 року, яка судом вище описана, однак, як було встановлено в ході судового розгляду, ця відповідь не направлялася поштовим відправленням ОСОБА_1 , що було підтверджено представником відповідача. Твердження сторони відповідача, що позивачка повідомлялася телефонними дзвінками про те, що з нею призупинено трудові відносини не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Також суд не отримав підтвердження, що ОСОБА_1 інформувалася через меседжери чи електронну пошту про призупинення з нею трудових відносин.

Офіційно спірний наказ стороною позивача було отримано у серпні 2023 року, що підтверджено матеріалами справи, та відповідно адвокатка Ороновська О. М., діючи в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до «АТ «Укрзалізниця». Відтак, суд, зваживши на тривалий час перебування позивачки за межами України з об`єктивних причин, за умов введення в Україні воєнного стану з 24 лютого 2024 року, взявши до уваги неповідомлення відповідачем про призупинення з ОСОБА_1 трудового договору та фактичний час отримання стороною позивача спірного наказу, виснував, що норми частини першої статті 233 КЗпП України почали свою дію саме з серпня 2023 року, а отже строк звернення до суду за вирішенням трудових спорів позивачкою не пропущено.

Відповідно до частини 1, пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 оплатила судовий збір за позовну вимогу про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору №389/ос від 01 квітня 2022 року в розмірі 1 073,60 гривень, що підтверджується Квитанцією №ПН3561359 від 01 вересня 2023 року (том 1, а.с. 49), а суд дійшов висновку про задоволення даної позовної вимоги, тому, слід стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 1 073,60 гривень сплаченого судового збору.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку, то позивач звільнена на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, суд частково задовільнив вказану вимогу, таким чином, слід стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави 1 073,60 гривень судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 133, 137, 141, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору № 389/ос від 01 квітня 2022 року, стягнення середнього заробітку,

Визнати незаконним та скасувати Наказ акціонерного товариства «Українська залізниця» № 389/ос від 01 квітня 2022 року в частині призупинення з 01 квітня 2022 року дії трудового договору з ОСОБА_1 .

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця»на користь ОСОБА_1 29 874 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот сімдесят чотири),30 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період із 18 липня 2022 року до 04 серпня 2022 року, з 18 грудня 2023 року до 06 січня 2024 року, без вирахування податків і зборів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця»на користь держави 1 073,60 грн судового збору.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця»на користь ОСОБА_1 1 073,60 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; .

Відповідач: акціонерне товариство «Українська залізниця», , адреса місцезнаходження: вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, м. Київ, 03150; .

Повний текст рішення суду складено 21 серпня 2024 року.

Головуючий суддя О. Я. Герчаківська