Справа № 459/1073/24
Провадження № 2/459/266/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі головуючого судді Дем`яновської Ю.Д.,

з участю секретаря судових засідань Гук Т.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,-

В С Т А Н О В И В :

16.04.2024 позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , яким просить стягувати з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/5 частини усіх видів (заробітку) доходу щомісячно, починаючи з дати звернення до суду, довічно або до зміни матеріального чи сімейного становища сторін. Позовні вимоги мотивує тим, що він є батьком відповідача, пенсіонером за віком та інвалідом ІІ групи, має ряд тяжких захворювань, тому потребує матеріальної допомоги. Оскільки він є непрацездатною особою, не має жодного доходу, вважає, що його дочка зобов`язана надавати матеріальну допомогу, зважаючи що є працездатною особою.

Ухвалою від 18.04.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд з викликом сторін.

Розгляд справи 16.05.2024 року, 11.06.2024 року не відбувся у зв`язку з відсутністю технічної можливості проведення відеоконференції, клопотання про проведення якої подано представником позивача.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання 01.07.2024 не з`явилися.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, при цьому зазначивши про повне підтримання позовних вимог.

Відповідач також подала заяву про розгляд справи у її відсутності, у задоволенні позову просила відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_1 , виданого 20.08.1991 відділом ЗАГС Канівського міськвиконкому Черкаської області (а.с.7).

Внаслідок реєстрації шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , відповідачка змінила дошлюбне прізвище і прийняла прізвище ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.8).

Як вбачається із копії довідки МСЕ серії 2-18 АВ №176755, копії посвідчення № НОМЕР_3 , виданого Канівським міським відділом соціального захисту населення, ОСОБА_1 , 1952 р.н., є інвалідом другої групи інвалідності загального захворювання, інвалідність встановлена безстроково (а.с.9,10,13).

Згідно довідки про доходи № 9498 4645 4733 1490, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Канівському відділі обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області і отримує пенсію по інвалідності. Сума пенсії за період з 01.10.2023 року по 31.12.2024 складає 29 577,82 грн. (а.с.12).

В той же час, встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності (ІІ група загальне захворювання) з 1993 року, про що свідчить копія довідки, виданої 07.05.2020 року Канівським відділом обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (а.с.11).

Частиною другою статті 51 Конституції України встановлено обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно з ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Правовий аналіз вказаних вище норм дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання у повнолітніх дочки, сина по утриманню своїх батьків виникають на підставі сукупності юридичних фактів, а саме:

1) походження дитини від матері, батька;

2) непрацездатність матері, батька;

3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин.

Так, непрацездатними громадянами в розумінні ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Водночас, статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, згідно діючого законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому суди при постановленні рішень мають зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Як передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік (ч.3 ст.4 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Відповідно до п.2 Методики визначення прожиткового мінімуму, затвердженого спільним наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державної служби статистики України від 03 лютого 2017 року № 178/147/31, прожитковий мінімум на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, складається з вартісних величин: набору продуктів харчування, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я; мінімального набору непродовольчих товарів, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості; мінімального набору послуг, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

У п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК), не є абсолютним.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч.1 ст.204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Частиною 1 ст.205 СК України передбачено суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Згідно ч.2 ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Водночас, Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №301/160/17 зроблено правовий висновок про те, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому, до уваги має братися отримання батьками пенсії, одержаних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначене також узгоджується з правовим висновком, зробленим Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, та Верховним Судом у постанові від 19 вересня 2018 року при розгляді справи №494/1682/15-ц, де вказано, що право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Позивач обґрунтовував позовні вимоги тим, що він є непрацездатним, доходів не отримує, має ряд захворювань, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище він потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати його донька ОСОБА_2 .

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки про доходи № 9498 4645 4733 1490, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, ОСОБА_1 в період з жовтня 2023 року по квітень 2024 року отримав пенсії у розмірі 29 577,82 грн., що в середньому становить 4225,40 грн в місяць (а.с.12).

Тобто, судом встановлено, що дохід позивача від отримуваної ним пенсії є вищим за мінімальний прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, який станом на 2024 рік становить 2361 грн. (ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»).

Окрім цього, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що він несе будь-які інші витрати, не здійснено їх обрахунок у місяць, в т ч на оплату комунальних послуг, телефонного зв`язку, проїзд у транспорті, лікування та інші, відповідно, і що він потребує матеріальної допомоги у зв`язку з понесеними витратами.

Що стосується долучених до матеріалів справи медичних довідок, згідно з якими позивач є інвалідом ІІ групи, то суд вважає, що вони не є беззаперечним доказом понесення позивачем витрат на лікування, враховуючи також і те, що останнім не надано жодного доказу, зокрема лікарських рецептів, призначень, які б підтверджували необхідність придбання ліків, копії чеків про купівлю таких.

Таким чином, позивачем не представлено жодних аргументовано підтверджуючих доказів про його тяжке матеріальне становище, розмір його доходу та розмір витрат, понесених ним у зв`язку з захворюванням, а відтак, не доведено і потребу в отриманні аліментів від дочки, а тому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 264, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ).

Повний текст рішення складено 01.07.2024 р.

Суддя: Ю. Д. Дем`яновська