КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 367/908/23 Апеляційне провадження № 22-ц/824/1564/2024Головуючий у суді першої інстанції - Мерзлий Л.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач Гуль В.В.,

судді Матвієнко Ю.О., Мельник Я.С.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Ірпінського міського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі двох прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку на кожен рік, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з червня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09.09.2017 року між сторонами було укладено шлюб, від якого вони мають спільну доньку - ОСОБА_3 , 2018 року народження.

Відповідно до рішення Ірпінського міського Київської області від 15.01.2021 року по справі № 367/6936/0 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, позивачу повернуто дівоче прізвище та визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 з матір`ю за адресою прописки та фактичного місця проживання.

Разом з тим, позивач, зазначала, що, незважаючи на встановлений Сімейним кодексом України обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, вона з червня 2022 року самостійно утримує дитину без будь-якої допомоги з боку відповідача.

У свою чергу, у зв`язку з загально відомою складною ситуацією щодо відсутності вільних місць в дошкільних навчальних закладах державної комунальної власності та необхідністю працювати, щоб забезпечити дитину, позивачем влаштовано ОСОБА_3 до приватного дошкільного навчального закладу «Фанні Банні», вартість якого обходиться в 7 500 грн. 00 коп. на місяць.

При цьому, дитина має особливості у догляді, зумовлені постійними проблеми зі здоров`ям через погодні умови та постійні відключення світла а саме діагноз алергічний риніт, у зв`язку з чим регулярно йдуть витрати на ліки та інгалятори, у тому числі зволожувач повітря, а також систематичне відвідування лікарів (педіатра та отоларинголога).

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що відповідач є працездатним, а також не має інших осіб на утриманні, позивач звернулася до суду з цим позовом, який просила задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 червня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 02.02.2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання судового рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів щодо фактичного матеріального становища відповідача, розміру його заробітку, наявність визначеного законом обов`язку обох батьків утримувати власних дітей, а також відсутність погодженої між сторонами домовленості на конкретно визначених умовах про порядок та розмір сплати аліментів батьком на утримання доньки. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 02.02.2023 року, а тому вимога позивача про стягнення аліментів на дитину, починаючи з червня 2022 року, задоволенню не підлягають (а.с. 81-85).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, а також неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відмовляючи у задоволенні позову саме з підстав ненадання доказів щодо фактичного матеріального становища відповідача та розміру його заробітку, суд першої інстанції не враховував, що позивач не може самостійно та законним шляхом надати докази про доходи відповідача у банківській установі (банківська таємниця стане причиною відмови в такій заяві) або ж з місця роботи (позивач не знає, де відповідач працює).

При цьому, зазначає, що справа про стягнення аліментів стосується, у першу чергу, інтересів малолітньої дитини, а отже відповідно до ст. 13 ЦПК України суд першої інстанції має право самостійно збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Однак, судом першої інстанції не було витребувано у відповідача інформації про офіційне (неофіційне) працевлаштування, про отримуваний дохід, чим порушено принципи «всебічного розгляду справи» та «неупередженість суду», «з`ясування всіх обставини справи» та «рівність всіх перед законом».

Також, зазначає, що позовна заява була направлена нею до суду засобами поштового зв`язку 31.01.2023 року, а отже суд першої інстанції неправильно застосував норму матеріального права, а саме ст. 191 СК України, що призвело до неправильного присудження аліментів на дитину з лютого 2023 року, хоча правильним було б присудити стягнення аліментів з січня 2023 року.

Крім того, враховуючи доведення факту ухилення відповідача від сплати аліментів, вважає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у стягненні аліментів за минулий час, а саме з червня 2022 року.

06.09.2023 року позивачем подано до суду апеляційної інстанції клопотання про витребування з банків, перелічених у клопотанні, відомостей щодо відкриття рахунків відповідача із зазначенням рахунку, руху коштів по ним у період часу з 01 червня 2022 року по день надання відповіді на ухвалу.

Разом з тим, указане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки факт наявності або відсутності у відповідача відкритих рахунків у банківських установах, а також кількість розміщених на цих рахунках коштів не свідчить про розмір доходу відповідача. Окрім того, таке клопотання позивачем у суді першої інстанції не заявлялось.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київського області від 15.01.2021 року шлюб між сторонами розірвано. Позивачу відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ». Визначено місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір'ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При цьому, відповідно до довідки № 3188 від 04.06.2019 року про реєстрацію місця проживання особи, виданої виконкомом Ірпінської міської ради, та згідно з довідкою № 5338 від 11.10.2021 року, виданою виконкомом Ірпінської міської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з наявними у матеріалах справи договорами про надання освітніх послуг за період з жовтня 2021 року по вересень 2022 року та довідкою ПЗ «ЗДО «Фанні Банні» від 23.12.2022 року, ОСОБА_3 відвідує Приватний заклад «Заклад дошкільної освіти комбінованого типу (ясла-садок) «Фанні-Банні».

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що незважаючи на встановлений Сімейним кодексом України обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, вона з червня 2022 року самостійно утримує дитину без будь-якої допомоги з боку відповідача.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, доказів щодо фактичного матеріального становища відповідача, розміру його заробітку, наявність визначеного законом обов`язку обох батьків утримувати власних дітей, а також відсутність погодженої між сторонами домовленості на конкретно визначених умовах про порядок та розмір сплати аліментів батьком на утримання доньки, позивачем до суду надано не було.

У свою чергу, доказів, які б свідчили як про безумовну відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини, так і те, що він є непрацездатною особою, останнім до суду також не надано.

Так, відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тлумачення положень статті 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні,чи їх шлюб розірвано.

При цьому, аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, визначаючи суму аліментів у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, врахував вимоги ст. 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а також вимоги ст.182 СК України, адже доводи позивача про необхідність визначення розміру аліментів саме в розмірі двох прожиткових мінімумів щомісячно не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 СК України про те, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, позивачем не надано доказів тих обставин, що вона несе витрати на утримання дитини щомісячно у розмірі чотирьох прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з яких половину на утримання дитини має сплачувати відповідач.

При цьому, слід зауважити, що оскільки позивачем на підтвердження позовних вимог не надано доказів щодо доходів відповідача і не заявлялося відповідного клопотання про сприяння судом у витребуванні таких доказів, її доводи про те, що суд першої інстанції не з`ясував доходи відповідача з власної ініціативи не ґрунтуються на положеннях процесуального закону та є безпідставними, оскільки такі доводи суперечать принципам цивільного судочинства - змагальність сторін та диспозитивність судочинства.

У передбачених ст. 13 ЦПК України випадках суд першої інстанції має право, а не обов`язок, самостійно збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Посилання апелянта на безпідставність відмови суду першої інстанції у стягненні аліментів за минулий час колегія суддів відхиляє, адже жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх отримати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, матеріали справи не містять.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта щодо того, що аліменти на утримання дитини мають стягуватися з 31.01.2023 року, а не з 02.02.2023 року, як зазначив суд першої інстанції, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позовна заява була надіслана позивачем засобами поштового зв`язку 31.01.2023 року.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши означені вище норми права, які регулюють виниклі правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про обов`язок та наявність у відповідача можливості утримувати власну дитину шляхом сплати аліментів у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак помилився в частині визначення дати, з якої має відбуватися таке стягнення.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги позивача, зміни судового рішення в частині визначення дати, з якої аліменти підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. В іншій частині ухвалене судом першої інстанції рішення є законним та обґрунтованим.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 червня 2023 року - змінити в частині визначення дати, з якої аліменти підлягають до стягнення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 31 січня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 червня 2023 року - залишити без змін.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: