справа № 753/3025/18 головуючий у суді І інстанції Колесник О.М.
провадження № 22-ц/824/273/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Чорноус Ліною Василівною, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Борен-А» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Борен-А» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 вересня 2013 року між позивачем ТОВ «Борен-А» та відповідачем ОСОБА_1 оюбув укладений договір позики №БА-1009, відповідно до умов якого позикодавець надав на умовах визначених цим договором позичальнику позику в розмірі 529 750 грн, а позичальник зобов`язався повернути позику у визначений договором строк. Згідно п.2.1 договору позики позичальник отримує позику у передбаченому договорі розмірі готівкою через касу позикодавця або шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника. Відповідно до п.2.2 договору позика вважається наданою позичальникові в момент одержання грошових сум та оформлення касового ордеру або зарахування на картковий рахунок. 16 вересня 2013 року платіжним дорученням №3594 ТОВ «Борен-А» перерахувало на рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ «ПУМБ» 529 750 грн. з призначенням платежу «безвідсоткова поворотна фінансова допомога згідно договору позики №БА-1009 від 10.09.2013 року». За інформацією відділення №8 ПАТ «ПУМБ» в м. Києві зазначені кошти були зараховані 16 вересня 2013 року на картковий рахунок № НОМЕР_2 , який відповідно до довідки відділення №8 ПАТ «ПУМБ» в м. Києві від 07 жовтня 2016 року належить ОСОБА_1 . За змістом п.3.2 договору позика повинна бути повернута позичальником у строк до 31 грудня 2015 року. Згідно п.4.1 договору позичальник зобов`язується повернути позику позикодавцеві в повному обсязі в строки визначені п.3.2 договору позики. Станом на день подачі позову до суду грошові кошти в сумі 529 750 грн. ТОВ «Борен-А» ОСОБА_1 не повернуті. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача на його користь в судовому порядку 529 750 грн. заборгованості за договором позики №БА-1009 від 10 вересня 2013 року, 239 976 грн. 75 коп. інфляційних втрат та 77 812 грн. 46 коп. 3%-річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення грошового зобов`язання, 13 594,10 грн. судового збору та 52 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Борен-А» 529 750 грн. в рахунок стягнення заборгованості за договором позики БА-1009 від 10 вересня 2013 року, 239 976 грн. 75 коп. інфляційних втрат, 77 812,46 грн. 3% річних, 13 594,10 грн. судового збору, а всього 861 133,3 грн.

В задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Борен-А» до ОСОБА_1 про стягнення 52 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , через представника - адвоката Чорноус Ліну Василівну, подала апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт просив скасувати рішення за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Борен-А» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позикита ухвали нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначив, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано усі фактичні обставини у справі, а тому рішення є не обґрунтованим та незаконним. Зазначила, що договір позики № БА-1009 від 10 вересня 2013 року є неукладеним, відповідно до платіжного доручення № 3594 від 16 вересня 2013 року, сума в розмірі 529 750,00 грн перерахована на невідомий банківський рахунок, без чіткого зазначення отримувача платежу, в тому числі в рядку призначення платежу, а отже не породжує правових наслідків. Апелянт зазначила, що жодних доказів щодо помилковості перерахування вказаної суми грошових коштів чи доказів відкликання позивачем платіжного доручення для зміни платежу матеріали справи не містять. Судом не враховані правові позиції Верховного Суду України по справах № 6-658цс15, № 6-849цс15, № 6-84цс/14, де зазначено що відмова у задоволенні позову відбувається за підстав відсутності порушення прав та інтересів позивача лише у разі чого виникає право на позов.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Однак відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив. Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Представником апелянта подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю у розгляді іншої справи. Підстави відкладення розгляду справи, вказані представником апелянта апеляційним судом визнані неповажними і визначено проводити розгляд за відсутності належним чином повідомленого про розгляд справи апелянта та його представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, за наявними в ній доказами, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції було встановлено, що ТОВ «Борен-А» зареєстроване 15 квітня 2010 року, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 1 024936 за місцем знаходження юридичної особи в м. Києві, вул. Качалова, 5-В, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 №251815 (т.1, а.с.48-49).

Наказом № 41-к від 23 травня 2011 року ОСОБА_1 прийнята на посаду економіста ТОВ «Борен-А» з 23 травня 2011 року (т.2, а.с.26).

10 вересня 2013 року між позивачем ТОВ «Борен-А» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір позики №БА-1009, відповідно до умов якого позикодавець надав на умовах визначених цим договором позичальнику позику в розмірі 529 750 грн., а позичальник зобов`язався повернути позику у визначений договором строк.

Згідно п.2.1 договору позики позичальник отримує позику у передбаченому договорі розмірі готівкою через касу позикодавця або шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника. Відповідно до п.2.2 договору позика вважається наданою позичальникові в момент одержання грошових сум та оформлення касового ордеру або зарахування на картковий рахунок (т.1, а.с.6; т.2, а.с.12).

16 вересня 2013 року платіжним дорученням №3594 ТОВ «Борен-А» перерахувало на рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ «ПУМБ» 529 750 грн. з призначенням платежу «безвідсоткова поворотна фінансова допомога згідно договору позики №БА-1009 від 10.09.2013 року» (т.1, а.с.7; т.2, а.с.21).

За інформацією відділення №8 ПАТ «ПУМБ» в м. Києві зазначені кошти були зараховані 16 вересня 2013 року на картковий рахунок № НОМЕР_2 , який відповідно до довідки відділення №8 ПАТ «ПУМБ» в м. Києві від 07 жовтня 2016 року належить ОСОБА_1 (т.1, а.с.8-10; т.2, а.с.22-23; т.2, а.с.45).

Крім того, за змістом повідомлення АТ «Сбербанк» платіжне доручення №3594 від 16 вересня 2013 року було підписане в системі iFobs електронним цифровим підписом директором ТОВ «Борен-А» ОСОБА_2 (т.2, а.с.46).

За змістом п.3.2 договору позика повинна бути повернута позичальником у строк до 31 грудня 2015 року. Згідно п.4.1 договору позичальник зобов`язується повернути позику позикодавцеві в повному обсязі в строки визначені п.3.2 договором позики (т.1, а.с.6; т.2, а.с.12).

Наказом №60 від 01 серпня 2016 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 звільнена з посади економіста ТОВ «Борен-А»за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (т.2, а.с.27).

Листами №35 від 27 січня 2017 року та №111 від 13 березня 2017 року ТОВ «Борен-А» зверталося до ОСОБА_1 з вимогами про повернення позики (т.1, а.с.11-18).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач надавши позику, виконав зі свого боку умови договору позики від 10 вересня 2013 року, а відповідач, отримавши 529 750 грн. не повернула грошові кошти позивачу у визначений сторонами строк, позовні вимоги є доведеними та обгрунтованими, а тому кошти у розмірі 529 750 грн. підлягають стягненню у судовому порядку з відповідача на користь позивача.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання за договором позики №БА-1009 від 10 вересня 2013 року і на день розгляду справи не повернула позивачу весь розмір позики, тому з неї на користь ТОВ «Борен-А» підлягає стягненню 239 976 грн. 75 коп. інфляційних втрат та 77 812 грн. 46 коп. 3% річних, що передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наведеного.

За приписами ст.525 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

За ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

За висновком експерта №6898 Луганського відділення Донецького НДІСЕ від 31 січня 2020 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи підпис від імені ОСОБА_1 у договорі позики БА-1009 від 10 вересня 2013 року в розділі «Місцезнаходження та Реквізити сторін» в графі «Позичальник» виконаний ОСОБА_1 (т.2, а.с.35-39).

За висновком експертів №5287/5288/22-32 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 17 травня 2022 року підпис від імені ОСОБА_1 у договорі позики БА-1009 від 10 вересня 2013 року виконаний ОСОБА_1 (т.3, а.с.3-7).

Доводи апелянта зводяться до того, що договір позики № БА-1009 від 10 вересня 2013 року є неукладеним, відповідно до платіжного доручення № 3594 від 16 вересня 2013 року, сума в розмірі 529 750,00 грн перерахована на невідомий банківський рахунок, без чіткого зазначення отримувача платежу, в тому числі в рядку призначення платежу, а отже не породжує правових наслідків.

Колегія суддів розцінює вказані доводи апеляційної скарги критично, беручи до уваги наступне.

За ч. 1, ч. 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

За приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Отже, встановивши, що між сторонами існувала домовленість стосовно істотних умов договору, а наявні в матеріалах справи розрахункові документи підтверджують факт переказу грошових коштів позивачем на рахунок відповідача, що є належними умовами для укладення реального договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами був укладений договір саме поворотної фінансової допомоги (позики), а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

По своїй юридичній сутності договір позики грошових коштів є реальним договором, і для його укладення необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача (сплата) коштів позикодавцем позичальнику; законодавець імперативно в частині першій статті 1047 ЦК визначив необхідність вчинення в письмовій формі договору позики грошових коштів у разі якщо позикодавцем є юридична особа; вказівка призначення платежу при перерахунку коштів на картку, з урахуванням принципу розумності, не бути кваліфікована як дотримання письмової форми (єдиний документ, чи декілька документів, розписка чи інший документ), що підтверджує домовленість про отримання грошей в позику та умови такої позики, оскільки призначення платежу вказує особа, яка перераховує грошові кошти.

Отже, аналіз наведених вище норм права та встановлені апеляційним судом обставини дають підстави для висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову, як доведеного та обгрунтованого.

Також на думку апеляційного суду є неспроможними доводи апелянта про те, що відсутність всіх необхідних реквізитів платіжного доручення № 3594 від 16 вересня 2013 року на суму 529 750,00 грн., без чіткого зазначення отримувача платежу, в тому числі в рядку призначення платежу не породжує правових наслідків.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги положення ч. 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час укладення договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги), згідно яких неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Колегія суддів, дослідивши надане позивачем платіжне доручення № 3594 від 16 вересня 2013 року встановила, що його зміст містить відомості про господарську операцію, дає можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, містить відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, а також призначення платежу з посиланням на конкретний договір, який був укладений між сторонами. На думку апеляційного суду, відсутність зазначення у призначенні платежу прізвища відповідачки не є істотним недоліком платіжного доручення, адже інформація щодо дати здійснення господарськії операції за наданим позивачем платіжним дорученням, сума перерахованих коштів, відомості про платника та конкретне зазначення призначення платежу повною мірою відповідають умовам Договору позики БА-1009 поворотної фінансової допомоги, укладеного 10 вересня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Борен-А» та ОСОБА_1 .

Відповідачка, стверджуючи у поясненнях, що з платіжного доручення не вбачається, що кошти були перераховані саме їй, не надала суду жодних належних та допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин про те, що 16 вересня 2013 року платіжним дорученням №3594 ТОВ «Борен-А» перерахувало на рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ «ПУМБ» 529 750 грн. з призначенням платежу «безвідсоткова поворотна фінансова допомога згідно договору позики №БА-1009 від 10.09.2013 року» (т.1, а.с.7; т.2, а.с.21) і за інформацією відділення №8 ПАТ «ПУМБ» в м. Києві зазначені кошти були зараховані 16 вересня 2013 року на картковий рахунок № НОМЕР_2 , який відповідно до довідки відділення №8 ПАТ «ПУМБ» в м. Києві від 07 жовтня 2016 року належить відповідачці ОСОБА_1 (т.1, а.с.8-10; т.2, а.с.22-23; т.2, а.с.45).

Також, заперечуючи укладення договору з позивачем та, відповідно, отримання нею грошових коштів, відповідачкою не надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджують, що вона повідомила позивача про те, що кошти у загальній сумі 529 750 грн. перераховані їй помилково (бо вона його не укладала і не підписувала), і вона вживала всіх заходів щодо їх повернення в установлений чинним законодавством термін.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, апеляційним судом встановлено, що позивач на виконання умов Договору позики №БА-1009 від 10 вересня 2013 року перерахував 16 вересня 2013 року кошти поворотної фінансової допомоги на суму 529 750 грн. на рахунок, що належить відповідачці ОСОБА_1 .

Хоча в графі «призначення платежу» міститься лише посилання на договір №БА-1009 від 10 вересня 2013 року без зазначення прізвища відповідачки колегія суддів розцінює доводи відповідача щодо неотримання нею коштів, як неспоможні, оскільки відповідач доказів зворотного суду не надав.

При цьому, апеляційний суд вважає спроможними пояснення позивача щодо неістотності недоліку в платіжному документі (відсутність прізвища відповідача), оскільки уся інша інформація, що містить відомості про господарську операцію не перешкоджає можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо, оскільки вони повністю вкладаються у встановлені судом обставини справи, ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Інші доводи апеляційної скарги також розцінюються апеляційним судом критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду №524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі РуїзТорія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таких порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Чорноус Ліною Василівною, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Борен-А» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Борен-А» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлений 02 лютого 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова