П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 року м. Київ

Справа № 368/266/24

Провадження № 22-ц/824/9423/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 29 травня 2024 року

Повний текст постанови складено 31 травня 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Мандрики О.П.

сторони: заявник ОСОБА_1

заінтересована особа ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 26 лютого 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , Заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, посилаючись на те, що 10.10.2018 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, від якого мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Платона 01.06.2022 року.

ОСОБА_2 відносно заявника вчинив домашнє насильство, зокрема: за місцем спільного проживання ( АДРЕСА_1 ), вчинив сварку, виганяв заявника з будинку та висловлював погрози фізичною розправою.

За наслідком даної події, постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 04.07.2022 року у справі № 368/538/22, Кривдника було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді 170,00 грн. штрафу. Під час даної події Заявницею було отримано закриту черепно-мозкову травму.

07.02.2024 року, 08.02.2024 року та 11.02.2024 року відносно ОСОБА_2 поліцейськими СРПП ВП №і Обухівського РУП ГУ НП в Київській області було складено термінові заборонні приписи за вчинення Кривдником домашнього психологічного насильства.

08.02.2024 року, шляхом зобов`язання Кривдника залишити місце проживання Заявника.

Фактично з 08.02.2024 Заявник та Кривдник разом не проживають, останній проживає разом зі своїми батьками, та зареєстрований в м.Обухів.

16.02.2024 року Кривдником повторно було вчинено психологічне насильство проти Заявника, про що було повторно викликано працівників поліції.

Заявниця зазнає постійного психологічного тиску з боку свого чоловіка а тому просить видати відносно нього обмежувальний припис строком на шість місяців, заборонивши йому: перебувати та проживати у будинку де вони проживають; наближатися на 100 м до місця її проживання та роботи; обмежити спілкування з нею.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 26 лютого 2024 року заяву задоволено частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , рнокпп: НОМЕР_1 ), якому визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ):

- заборонити перебувати за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборони наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також до місця її роботи.

- заборонити вести телефонні переговори з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Встановити строк дії обмежувального припису 2 (два) місяці.

Про видачу обмежувального припису повідомити відділення №1 Обухівського РУП ГУ Національної поліції України для взяття ОСОБА_2 на профілактичний облік, а також Кагарлицьку міську раду .

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 26 лютого 2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на те, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник заявника ОСОБА_1 адвокат Матюшенко Д.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно розглянув справу та прийшов до законного та обґрунтованого рішення.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник адвокат Клапчук Ф.П. підтримали доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони на час розгляду справи перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей.

04.07.2022 року у справі № 368/538/22, Кривдника ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді 170,00 грн. штрафу. Постанова суду набрала законної сили. В установленому законом порядку не оскаржувалась.

08.02.2024 року о 02:00 год. ОСОБА_2 вчинив домашнє психологічне насильство, а саме стукав у вікна, погрожував фізичною розправою та ображав нецензурними словами.

11.02.2024 року відносно ОСОБА_2 поліцейськими СРПП ВП №1 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області було складено термінові заборонні приписи серії АА № 442057, за вчинення Кривдником домашнього психологічного насильства строком на 1 добу з 11:18 год. 11.02.24 по 14:18 год. 12.02.2024 шляхом заборони Кривднику в будь-якій спосіб контактувати з постраждалою особою.

16.02.2024 року Кривдником повторно було вчинено психологічне насильство проти Заявника, про що було повторно викликано працівників поліції.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який є основним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини. Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя.

За змістом положень ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на: 1) дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства; 5) безоплатну правову допомогу у порядку, встановленому Законом України «Про безоплатну правову допомогу»; 10) звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству; 11) своєчасне отримання інформації про остаточні рішення суду та процесуальні рішення правоохоронних органів, пов`язані з розглядом факту вчинення стосовно неї домашнього насильства, у тому числі пов`язані з ізоляцією кривдника або його звільненням.

У відповідності до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать, зокрема: 2) обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Як зазначено у ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема: постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені вимоги Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Враховуючи те, що заявником ОСОБА_1 доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факти вчинення ОСОБА_2 відносно неї домашнього насильства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав до часткового задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Разом з тим, суд першої інстанції в своєму рішенні посилався на те, 07.02.2024 року відносно ОСОБА_2 поліцейськими СРПП ВП №1 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області було складено термінові заборонні приписи серії АА № 442571, за вчинення Кривдником домашнього психологічного насильства строком на 1 добу з 23:55 год. 07.02.24 по 23:55 год. 08.02.2024, шляхом зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи.

Стороною заінтересованої особи ОСОБА_2 апеляційному суду було надано належним чином завірену копію постанови Кагарлицького районного суду Київської області від 17 квітня 2024 року, відповідно до якої закрито справу за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Зі змісту постанови вбачається, що відносно ОСОБА_2 було складено адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП, відповідно до якого ОСОБА_2 07.02.2024 року о 22 год.00 хв., перебуваючи за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_1 а саме: виражався нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психолоічному здоров`ю потерпілої.

Оскільки судом першої інстанції закрито справу за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, колегія суддів вважає необхідним виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на вчинення ОСОБА_2 психологічного насильтва 07 лютого 2024 року .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про незаконність та необґрунтованість, як підставу для скасування рішення суду, є необґрунтованими. оскільки справа судом вирішена правильно.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення

з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 375 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення

у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на те, що судом першої інстанції справа вирішено, але допущено посилання на обставини, які перестали існувати, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 26 лютого 2024 року підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства 07 лютого 2024 року .

В іншій частині рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 26 лютого 2024 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 26 лютого 2024 року - змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновок про вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства сім`ї 07 лютого 2024 року .

В решті рішення суду залишити без мін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна