Провадження № 2/161/111/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Камінського Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №10 в м. Луцьк цивільну справу № 161/16755/22 за позовною заявою адвоката Смоленського Дмитра Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про визнання незаконним призупинення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом. Просить суд визнати незаконним призупинення відповідачем, Державним підприємством «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», дії трудового договору з позивачкою, ОСОБА_1 , оформлене наказами відповідача № 5-к від 25 березня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору» та № 7-к від 22 квітня 2022 року «Про призупинення трудового договору»; зобов`язати відповідача, Державне підприємство «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», допустити позивачку, ОСОБА_1 , до виконання своїх посадових обов`язків; стягнути з Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 березня 2022 року по день проголошення рішення суду; стягнути з Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок) з підстав, викладених в позовній заяві.

Ухвалою суду від 23 січня 2024 року закрито провадження у цивільній справі № 161/16755/22 за позовною заявою адвоката Смоленського Дмитра Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про визнання незаконним призупинення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача, Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», допустити позивачку, ОСОБА_1 , до виконання своїх посадових обов`язків.

Позивач та її представники, кожен зокрема, в судовому засіданні заявлений позов підтримали з підстав, викладених у ньому, а також у додаткових поясненнях. В подальшому в судове засідання не з`явились, подали до суду спільну заяву про розгляд справи у їх відсутності. Просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В подальшому в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

Трудові відносини всіх працівників регулюються Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України). Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (ст. 1 КЗпП України).

ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах із ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації та сертифікації». Станом на день виникнення спірних правовідносин займала посаду фахівця з публічних закупівель відділу економіки, маркетингу, закупівель та кадрового забезпечення (а.с. 10).

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та в подальшому продовжено воєнний стан.

Наказом генерального директора ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації та сертифікації» Богдана Шиби № 5-к від 25 березня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору», призупинено з 28 березня 2022 року дії трудових договорів на строк до 24 квітня 2022 року без виплати заробітної плати, зокрема, з ОСОБА_1 , фахівцем з публічних закупівель відділу економіки, маркетингу, закупівель та кадрового забезпечення (а.с. 10-11).

Наказом генерального директора ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації та сертифікації» Богдана Шиби № 7-к від 22 квітня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору», призупинено дії трудових договорів із 25 квітня 2022 року до відновлення можливості виконувати роботу через відсутність замовлень та неможливістю виконання роботи, але не пізніше для припинення або скасування воєнного стану, зокрема, з ОСОБА_1 , фахівцем з публічних закупівель відділу економіки, маркетингу, закупівель та кадрового забезпечення (а.с. 12-13).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Разом з тим відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

У пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004 вказано, що «згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (частина перша); держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності (частина друга). Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Реалізація права громадянина на працю здійснюється шляхом укладення ним трудового договору і виконання кола обов`язків за своєю спеціальністю, кваліфікацією або посадою, яка передбачається структурою і штатним розписом підприємства, установи чи організації. Конституційний принцип рівності не виключає можливості законодавця при регулюванні трудових відносин встановлювати певні відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій, у тому числі вводити особливі правила, що стосуються підстав і умов заміщення окремих посад, якщо цього вимагає характер професійної діяльності».

Як було встановлено судом, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Указами Президента України продовжено строк дії воєнного стану в Україні. Згідно Указами Президента України, воєнний стан введено на всій території України.

Статтею 1 Закону України від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на вищевикладене положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

За змістом статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції, яка діяла станом на 25 березня та 22 квітня 2022 року), призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Таким чином, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.

Разом з тим, як вбачається з аналізу положень частини 1 статті 13 Закону, таке право роботодавця настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником - виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником.

Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права.

Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник - не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Аналіз наведених правових норм та підзаконних нормативних актів дає підстави для висновку, що за умови, якщо працівник має можливість виконувати роботу, а роботодавець в результаті бойових дій не позбавлений можливості забезпечити працівника роботою та належними умовами праці, то відсутні правові підстави для призупинення дії трудового договору з працівником.

Як достовірно вбачається із письмових матеріалів справи, що за період з січня 2022 року по червень 2022 року, та в подальшому, ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» не припинило свою роботу.

Всупереч поясненням сторони відповідача, у І та ІІ кварталах 2022 року ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» досягало високих показників фінансово-господарської діяльності, в результаті чого генеральному директору ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» ОСОБА_2 було виплачено премії в сумі 69 049,18 гривень та 108 000,00 гривень відповідно.

Зазначене беззаперечно свідчить, що обставини, за яких ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» було абсолютно не в змозі надавати роботу, а ОСОБА_1 абсолютно не в змозі її виконувати були взагалі відсутні. Як наслідок, були відсутні підстави для призупинення умов трудового договору відповідача з позивачем.

З огляду на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним призупинення відповідачем, Державним підприємством «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», дії трудового договору з позивачкою, ОСОБА_1 , оформлене наказами відповідача № 5-к від 25 березня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору» та № 7-к від 22 квітня 2022 року «Про призупинення трудового договору» підлягають до задоволення, то наявні підстави для стягнення на її користь з відповідача середнього заробітку за час відсторонення від роботи з 28 березня 2022 року по 01 грудня 2022 року, що становить 129 372,32 гривень (735,07 гривень середньоденного заробітку * 176 робочих днів).

А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

При цьому, не підлягає до задоволення позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 10 000,00 гривень. Оскільки, хоча суд і дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання незаконним призупинення відповідачем, Державним підприємством «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», дії трудового договору з позивачкою, ОСОБА_1 , оформлене наказами відповідача № 5-к від 25 березня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору» та № 7-к від 22 квітня 2022 року «Про призупинення трудового договору», однак, суд вважає, що стягнення середнього заробітку за час відсторонення позивача від роботи за період з 28 березня 2022 року по 01 грудня 2022 року, в сумі 129 372,32 гривень є належною та повністю достатньою сатисфакцією за порушені трудові права позивача та завдані їй моральні страждання.

А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст. 38 КЗпП України, Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ст. ст.12, 76 80, 82, 141, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву адвоката Смоленського Дмитра Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про визнання незаконним призупинення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним призупинення Державним підприємством «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» дії трудового договору з ОСОБА_1 , оформлене наказами № 5-к від 25 березня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору» та № 7-к від 22 квітня 2022 року «Про призупинення трудового договору».

Стягнути з Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 березня 2022 року по 01 грудня 2022 року в сумі 129 372,32 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Ковтуненко