УХВАЛА

06 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 484/1402/20

провадження № 61-5184св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

за первісним позовом:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області,

за зустрічним позовом:

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області,

розглянув заяву судді Олійник А. С. про самовідвід у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Позов обґрунтований тим, що вона проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2015 до 2017 року, від якого у них народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 дитина ОСОБА_3 .

З 15 березня 2017 року ОСОБА_2 залишив ОСОБА_1 з дитиною та переїхав жити окремо. З дитиною зустрічався під час її прогулянок з дитиною за її місцем проживання, неохоче та на власний розсуд купував речі гігієни та продукти.

За таких обставин вона вимушена була вийти з декретної відпустки на роботу.

З 01 квітня 2017 року до 01 грудня 2017 року батько за його бажанням проводив вихідні з дитиною один раз на 2-3 тижні.

У грудні 2017 року вона звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

22 січня 2018 року Святошинський районний суд міста Києва у справі № 759/19019/17 видав судовий наказ про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісячно, але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

З того часу ОСОБА_2 став себе поводити агресивно.

Крім того, ОСОБА_2 звернувся до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом про зменшення розміру аліментів на дочку. Рішенням суду у позові відмовлено.

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 жодним чином не перешкоджала батьку спілкуватися з дитиною в її присутності, він звернувся до суду з позовом про встановлення часу та місця спілкування з дитиною.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 липня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо, задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його дочкою ОСОБА_3 .

Визначено такий спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дочки, особисте спілкування: побачення першої та третьої суботи та неділі з 12 год 00 хв до 18 год 00 хв за місцем проживання чи перебування дитини; під час побачень дозволити ОСОБА_2 гуляти з дочкою у присутності матері ОСОБА_1 з 14 год 00 хв до 16 год 00 хв; зобов`язано ОСОБА_1 за два дні до дня зустрічі ОСОБА_2 з дочкою надавати йому точну інформацію навчання, проживання та перебування дитини, а у разі настання змін, повідомити про зміни його особисто на наступний день після настання таких обставин чи змін.

У задоволенні такого способу участі ОСОБА_2 у вихованні його дочки ОСОБА_3 як гуляти з дитиною на дворі за відсутності матері під час побачень у період часу з 14 год 00 хв до 16 год 00 хв відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 липня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 липня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року без змін.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, який було надано у справі № 759/19510/17, визнано доцільним та таким, що відповідає інтересам малолітньої дитини, встановити порядок побачення та вчинити дії для усунення перешкод для вільного спілкування ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_3 , кожної суботи та неділі з 12 год 00 хв до 18 год 00 хв, але за попереднім узгодженням часу зустрічі з матір`ю дитини, за місцем проживання чи перебування дитини, в присутності обох батьків, без сторонніх осіб.

Відповідно до цього висновку ОСОБА_1 разом з малолітньою дочкою проживають з бабусею та дідусем у приватній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

Також зазначено, що між сторонами виникли неприязні відносини, ОСОБА_2 бажає забирати дитину до себе та своїх родичів, брати участь у вихованні дитини на власний розсуд, коли йому буде зручно, що підтверджує намагання забрати дитину до м. Києва.

Згідно з психологічними висновками практичного психолога ОСОБА_3 переживає психологічний тиск з боку батька ОСОБА_2 , не сприймає його як батька та потребує психологічної допомоги з боку фахівців психологів та психотерапевтів. Після зустрічей з батьком спостерігається неспокійний сон, плаксивість, роздратованість.

Сторони не дійшли згоди щодо місця проживання дочки.

Визначення місця проживання дочки з матір`ю відповідатиме її інтересам, оскільки мати має можливість забезпечити їй належні умови проживання та займатися вихованням дитини. Крім того, дитина малолітня та потребує постійної материнської уваги та любові.

Просила визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що з початку 2016 року ОСОБА_1 періодично проживала спільно у квартирі ОСОБА_2 у м. Києві. З літа 2016 року сторони почали проживати однією сім`єю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 .

З березня 2017 року з ініціативи ОСОБА_1 сторони фактично проживали окремо.

Протягом 2017-2018 років мати з дитиною проживала у квартирі батьків на АДРЕСА_2 .

З кінця весни 2017 року мати дитини вийшла на роботу, маленькою дитиною займалася бабуся.

ОСОБА_1 створювала перешкоди батьку у спілкуванні з дитиною, у зв`язку з чим він змушений був звернутись до суду з позовом.

Тривалий час ОСОБА_2 був обмежений у праві спілкування з дочкою, не мав можливості дізнатись інформацію про неї. Претензії ОСОБА_1 мають матеріальний характер. Незважаючи на те, що батько брав участь у вихованні дочки, у грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду про стягнення аліментів.

Дочка фактично проживає за місцем реєстрації матері разом з бабусею та дідусем. Батько зустрічається з дочкою виключно у присутності бабусі, незважаючи на те, що рішенням суду визначені зустрічі батька з дитиною у присутності матері.

Робота психолога проводилась з маленькою дитиною за відсутності батьків та у присутності сторонньої особи.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з матір`ю у м. Первомайську, а сама постійно працює у м. Києві, відповідно проживає у м. Києві, тому ОСОБА_2 вважає, що місце проживання дитини має бути визначено в м. Києві.

Просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з батьком за місцем його проживання.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24 травня 2021 року об`єднано в одне провадження зустрічний та первісний позови.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року первісний позов задоволено. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . У зустрічному позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року скасовано, ухвалено нове рішення. Первісний позов задоволено частково. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 . У зустрічному позові відмовлено.

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року, просив її скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи від 12 квітня 2023 року справу призначено судді-доповідачеві Олійник А. С. у складі колегії суддів: ОСОБА_6. і Ступак О. В.

На підставі розпорядження від 06 листопада 2023 року № 1384/0/226-23 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи» у зв`язку із відставкою судді ОСОБА_6 та обранням судді Усика Г. І. до Вищої ради правосуддя протоколом повторного автоматизованого розподілу справи від 06 листопада 2023 року справу розподілено колегії суддів: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Гулейкову І. Ю., Ступак О. В.

На підставі розпорядження від 01 лютого 2024 року № 185/0/226-24 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи» протоколом повторного автоматизованого розподілу справи від 01 лютого 2024 року справу розподілено колегії суддів: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ігнатенку В. М., Фаловській І. М.

Суддею-доповідачем Олійник А. С. у цій справі заявлено самовідвід з таких підстав.

З матеріалів справи та касаційної скарги встановлено, що постановою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ОСОБА_6. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О. у справі № 759/19510/17 (за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у його спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши запропонований ним спосіб його участі у вихованні дочки), касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 липня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року залишено без змін.

Рішенням від 19 жовтня 2023 року у справі «Терещенко проти України» (заява № 35481/20) ЄСПЛ встановив, що національні суди у справі № 759/19510/17 не навели відповідних і достатніх підстав для виправдання встановлення обмежень на періодичність побачень заявника з його донькою, а також не встановили, що ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини, а інтерес заявника у частіших побаченнях зі своєю дитиною не був належним чином врахований, та констатував у зв`язку з цим порушення статті 8 Конвенції.

Незважаючи на те, що у справах № 759/19510/17 та № 484/1402/20 предмет позову не є той самий, проте участь судді Олійник А. С. під час розгляду справи № 484/1402/20 між тими ж сторонами (батьками дитини) стосується інтересів дитини, з урахуванням викладених вище обставин, може вказувати на існування в учасників справи об`єктивно виправданих побоювань щодо відсутності безсторонності судді Олійник А. С.

З метою недопущення виникнення обставин, які могли б викликати в учасників справи та сторонніх спостерігачів сумнівів щодо неупередженості судді та забезпечення довіри учасників справи до судових рішень Верховного Суду необхідно відвести суддю Олійник А. С. від розгляду справи № 484/1402/20.

Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною першою статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до пункту 5 частини першої, частини другої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), зокрема, якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 37 ЦПК України суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 29 квітня 1989 року у справі Моґенс Гаусшильдт проти Королівства Данія, заява № 10486/83, пункт 46).

Щодо суб`єктивного критерію, то немає підстав стверджувати, що суддя Олійник А. С. виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна підтвердити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть існувати об`єктивно виправдані побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді.

Як зазначає ЄСПЛ, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (рішення від 29 квітня 1989 року у справі Моґенс Гаусшильдт проти Королівства Данія, заява № 10486/83, пункт 48).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви про самовідвід судді Олійник А. С. та передання касаційної скарги ОСОБА_2 для повторного автоматизованого розподілу.

Керуючись статтями 36, 37, 39, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву про самовідвід судді Олійник Алли Сергіївни від участі в розгляді Верховним Судом цивільної справи № 484/1402/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області, про визначення місця проживання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області, про визначення місця проживання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року.

Передати цивільну справу № 484/1402/20 для здійснення повторного автоматизованого розподілу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська