Справа № 134/670/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 травня 2024 року смт. Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Кантонистої О.О.

за участю: секретаря судового засідання Франко О.Г.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Крижопіль Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГОСПОДАРСТВО «ЛЕВКОВО» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

02 квітня 2024 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГОСПОДАРСТВО «ЛЕВКОВО» (далі - ТОВ «ГОСПОДАРСТВО «ЛЕВКОВО») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість за договором позики від 02 березня 2023 року в розмірі 23 026,70 грн., а також понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 березня 2023 року між ТОВ «ГОСПОДАРСТВО «ЛЕВКОВО» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до п. 1 якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність грошові кошти в розмірі 500 доларів США, що станом на дату підписання даного договору еквівалентно 20 000 грн.

Того ж дня генеральний директор ТОВ «ГОСПОДАРСТВО «ЛЕВКОВО» ОСОБА_4 передала кошти в зазначеній сумі відповідачу ОСОБА_3 , що підтверджується власноручно написаною розпискою останнього, оригінал якої знаходиться у позивача.

Відповідно до п. 2 Договору, зазначену в п. 1 Договору суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві відповідно до визначення за офіційним курсом відповідної валюти (долар США) на день платежу готівкою або безготівково на рахунки позикодавця на протязі 30-ти календарних днів з моменту відправлення на адресу позичальника відповідної вимоги. Сторони погодили, що вимога позикодавця вважається в будь-якому випадку отриманою позичальником через 5-ть робочих днів з моменту відправлення на адресу, вказану в даному договорі.

Після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику розписку (п. 3 Договору).

13 грудня 2023 року відповідачу було направлено лист за вих.№ 69 з вимогою про повернення боргу, відтак, зважаючи на домовленість сторін, грошові кошти за договором позики мали бути повернуті позивачу в строк до 13 січня 2024 року.

Разом з тим, вказаний лист повернувся на адресу позивача із відміткою на конверті «адресат відмовився».

Станом на дату складання позову відповідач борг за договором позики не повернув.

Відповідно до п. 8 Договору, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики або не сплатив своєчасно черговий платіж, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця та відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 50 (п`ятдесят) процентів річних від простроченої суми. А за прострочення більш ніж на 30-ть календарних днів позичальник сплачує штраф у розмірі 30 % від суми одержаної позики.

Згідно п. 9 Договору, в разі прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми позики за кожен день прострочення.

Оскільки відповідач свого зобов`язання за договором позики не виконав, позивач просить стягнути з нього суму боргу за договором позики в розмірі 19 671,00 грн., а також за несвоєчасне виконання зобов`язання щодо повернення позики передбачені умовами договору інфляційне збільшення в розмірі 137,93 грн., 50 % річних в розмірі 2 015,47 грн. та пеню в розмірі 1 202,30 грн., а всього 23 026,70 грн.

Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 03 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Протокольною ухвалою Крижопільського районного суду від 25 квітня 2024 року розгляд справи було відкладено в зв`язку з неявкою учасника справи (відповідача) щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

У судовому засіданні 23 травня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Вказує, що грошові кошти в сумі 500 доларів США ОСОБА_3 отримав 02 березня 2023 року, що підтверджується його розпискою. Чинним законодавством не заборонено укладати договори позики юридичним особам, які не є фінансовими установами. До ТОВ «ГОСПОДАРСТВО «ЛЕВКОВО» інколи звертаються особи, які здають товариству в оренду свої земельні ділянки, з проханням надати в борг грошові кошти і товариство укладає з ними договори позики. Такий договір було укладено і з ОСОБА_3 . Оскільки у визначений умовами договору строк відповідач кошти не повернув, тому товариство змушене звернутися до суду з даним позовом. Вимогу про повернення боргу ОСОБА_3 проігнорував та відмовився від її отримання.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій вказав, що його права та законні інтереси представлятиме ОСОБА_2 , який діє на підставі довіреності.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач не надав доказів, що він взагалі мав право діяти як фінансова установа та надавати в борг фізичним особам грошові кошти. Відповідач дійсно отримав від позивача 500 доларів США, однак ці кошти були взяті для потреб та в інтересах сім`ї, тому його дружина має бути залучена до участі в справі в якості співвідповідача. Крім того, у договорі позики невірно вказаний РНОКПП позичальника. ОСОБА_3 особисто не отримував вимогу позивача про повернення боргу, отже йому не було відомо коли саме необхідно повернути грошові кошти, оскільки ні в розписці, ні в договорі позики не зазначено конкретну дату повернення боргу.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 березня 2023 року ТОВ «ГОСПОДАРСТВО «ЛЕВКОВО» в особі генерального директора ОСОБА_4 , яка діяла на підставі Статуту, (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) уклали договір позики, за умовами якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність грошові кошти в розмірі 500 доларів США, що станом на день підписання даного договору еквівалентно 20 000 грн.; вказану суму грошей позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві відповідно до визначення за офіційним курсом відповідної валюти (долар США) на день платежу готівкою або безготівково на рахунки позикодавця на протязі 30-ти календарних днів з моменту відправлення на адресу позичальника відповідної вимоги; сторони погодили, що вимога позикодавця вважається в будь-якому випадку отриманою позичальником через 5-ть робочих днів з моменту відправлення на адресу, вказану в даному договорі; позика за цим договором є безвідсотковою; договір вступає в силу і вважається укладеним з моменту передання грошей і діє до 31 грудня 2025 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань; на підтвердження факту передачі грошей позичальник видає позикодавцеві розписку (п. 1, п. 2, п. 7, п. 13 Договору).

Згідно розписки ОСОБА_3 від 02 березня 2023 року, останній підтвердив, що отримав в борг 02 березня 2023 року від генерального директора ТОВ «ГОСПОДАРСТВО «ЛЕВКОВО» Коржинської Л.Ю. 500 доларів США за договором позики від 02 березня 2023 року. В розписці ОСОБА_3 також вказав, що зміст договору позики йому зрозумілий.

13 грудня 2023 року позивач направив на адресу ОСОБА_3 вимогу від 12 грудня 2023 року № 69 про повернення грошових коштів за договором позики від 02 березня 2023 року із попередженням про обов`язок 12 січня 2024 року повернути ТОВ «ГОСПОДАРСТВО «ЛЕВКОВО» грошові кошти в розмірі 500 доларів США або 20 000 грн. Вказана вимога повернулася на адресу позивача неврученою із відміткою на конверті «адресат відмовився».

Зазначені обставини підтверджуються наданими представником позивача для огляду в судовому засіданні оригіналами: договору позики від 02 березня 2023 року, розписки ОСОБА_3 від 02 березня 2023 року, вимоги ТОВ «ГОСПОДАРСТВО «ЛЕВКОВО» до ОСОБА_3 про повернення боргу від 12 грудня 2023 року № 69, а також описом вкладення АТ «Укрпошта» від 13 грудня 2023 року про направлення ОСОБА_3 вимоги від 12 грудня 2023 року № 69 про повернення грошових коштів за договором позики від 02.03.2023 року, конвертом, яким надсилалася вказана вимога, із відміткою «адресат відмовився».

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно положень ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Із норм ст. 1051 ЦК України слідує, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність розписки в позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем.

У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю або частково кошти саме за цим договором позики.

Зі змісту договору позики від 02 березня 2023 року та розписки від 02 березня 2023 року вбачається, що ОСОБА_3 отримав у борг від генерального директора ТОВ «ГОСПОДАРСТВО «ЛЕВКОВО» Коржинської Л.Ю. 500 доларів США, які зобов`язався повернути протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем відповідної вимоги.

Оскільки умовами договору позики сторони погодили, що факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником, а розписка датована 02 березня 2023 року, як і сам договір, тому суд приходить до висновку, що кошти передані позивачем відповідачу 02 березня 2023 року.

Твердження представника відповідача про те, що розписка не містить конкретної дати повернення боргу, суд не може взяти до уваги, так як в даному випадку розписка є похідною від договору позики, укладеного між сторонами, в якому вони досягли згоди щодо істотних умов необхідних для даного виду правочину. Оскільки сторони у договорі погодили, що позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, доводи представника відповідача щодо не зазначення у договорі позики конкретної дати повернення коштів є необґрунтованими. Водночас стороною відповідача не доведено, що відповідачем не укладався договір позики з позивачем.

Суд зауважує, що сторонами договору позики можуть бути як фізичні особи, так і юридичні, незалежно від їх статусу та видів діяльності. Чинним законодавством України не заборонено юридичним особам, що не мають статусу фінансових установ, надавати позику. Позики, як безпроцентні, так і з нарахуванням процентів, можуть надаватися будь-якими юридичними особами за рахунок їх власних коштів.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 8 договору позики від 02 березня 2023 року сторони погодили що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики або не сплатив своєчасно черговий платіж, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця та відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 50 (п`ятдесят) процентів річних від простроченої суми.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1 та 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У п. 9 договору позики від 02 березня 2023 року сторони передбачили, що в разі прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми позики за кожен день прострочення.

Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за договором позики, стороною відповідача суду не представлено.

Відповідно до розрахунків, наданих стороною позивача, сума боргу з урахуванням інфляційного збільшення та штрафних санкцій становить 23 026,70 грн., з яких: 19 671,00 грн. основний борг; 137,93 грн. інфляційне збільшення; 2 015,47 грн. 50 % річних; 1 202,30 грн. пеня.

Вказані розрахунки стороною відповідача не заперечувалися, у встановленому законом порядку не спростовані, тому суд приймає їх як належні та допустимі докази.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідачем не виконане зобов`язання щодо сплати заборгованості за договором позики, чим порушено права позивача, тому таке порушення підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 02.03.2023 року в розмірі 23 026,70 грн.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 02 березня 2023 року в розмірі 23 026,70 грн., з яких: 19 671,00 грн. основний борг; 137,93 грн. інфляційне збільшення; 2 015,47 грн. 50 % річних; 1 202,30 грн. пеня.

Оскільки позов ТОВ «ГОСПОДАРСТВО «ЛЕВКОВО» задоволено у повному обсязі, тому в силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 3028 грн. судового збору, сплаченого при подачі позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 625, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГОСПОДАРСТВО «ЛЕВКОВО» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГОСПОДАРСТВО «ЛЕВКОВО» (код ЄДРПОУ 38815112) заборгованість за договором позики від 02 березня 2023 року в розмірі 23 026,70 грн. (двадцять три тисячі двадцять шість гривень, 70 копійок), з яких: 19 671,00 грн. основний борг; 137,93 грн. інфляційне збільшення; 2 015,47 грн. 50 % річних; 1 202,30 грн. пеня.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГОСПОДАРСТВО «ЛЕВКОВО» 3028 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГОСПОДАРСТВО «ЛЕВКОВО», місцезнаходження: вул. Пирогова, буд. 39, офіс 520, м. Вінниця, .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повне рішення складено 28 травня 2024 року.

Суддя: