ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1134/23 Номер провадження 22-ц/814/442/24Головуючий у 1-й інстанції Река А.С. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 червня 2023 року, постановлену суддею Река А.С., повний текст ухвали складений - дата не вказана

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Військова частина ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, перебування у фактичних шлюбних відносинах, перебування фізичної особи на утриманні, -

В С Т А Н О В И В:

09 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження з заявою, в якій заінтересована особа: Військова частина ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, перебування у фактичних шлюбних відносинах, перебування фізичної особи на утриманні.

Заява мотивована тим, що у травні 2019 року вона створила сім`ю з ОСОБА_2 , вони вели спільне сумісне господарство, мали спільний побут, тобто знаходилися в фактичних шлюбних відносинах. Грошовим забезпеченням сім`ї займався ОСОБА_2 , а вона повністю перебувала на його утриманні. Доходи ОСОБА_2 складалися з його пенсії військовослужбовця Збройних Сил України відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім того, він працював охоронцем на автосервісі. 27.02.2022 року ОСОБА_2 був призваний за мобілізацію на службу в ЗС України ІНФОРМАЦІЯ_2 . 15 березня 2023 року надійшло повідомлення, що капітан ОСОБА_2 зник безвісти 07.02.2023 року в районі населеного пункту Красногорівка Донецької області, беручи участь в обороні держави та стримуванні збройної агресії рф. Метою встановлення зазначених фактів вказала подальшу реалізацію своїх прав як особи, що є членом сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 червня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Військова частина ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, знаходження у фактичних шлюбних відносинах, перебування фізичної особи на утриманні. Роз`яснено заявниці, що вказані вимоги розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду мотивована тим, що у даній справі спір стосується підтвердження за ОСОБА_1 певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками заявниці, є адміністративно-правовим спором, тому така справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що звертаючись до суду, вона не просила одразу ж призначити їй виплати грошового забезпечення, а просила встановити їй правовий статус (перебування фізичної особи на утриманні, проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу, знаходженні у фактичних шлюбних відносинах), щоб у подальшому вже з визначеним статусом звернутися до військової частини для вирішення цього питання. За таких обставин, в адміністративного суду відсутні повноваження для відкриття провадження у справі, оскільки у неї відсутній публічно-правовий спір із суб`єктом владних повноважень, та на даний час будь-якій інший спір. Вважає, що публічно-правовий спір із суб`єктом владних повноважень, а в даному конкретному випадку з військовою частиною НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 може мати місце тільки тоді, коли їй буде відмовлено у відповідних виплатах грошового забезпечення при підтвердженні свого правового статусу, а не за його відсутності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання до апеляційного суду не з`явилися сторони у справі, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Заяв та клопотань від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи встановлено, що у червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, в якій просила суд встановити факт проживання однією сім`ю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , їх перебування у фактичних шлюбних відносинах та перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 . В обґрунтування заяви зазначала, що встановлення факту проживання однією сім`ю їй необхідно для отримання у подальшому грошового забезпечення згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що метою звернення ОСОБА_1 до суду є підтвердження її певного соціального статусу, що у свою чергу, має значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення членів сім`ї військовослужбовця.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів апеляційного суду з врахуванням наступного.

Згідно ст. 1 КАС України Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

За визначенням, наведеним у ст. 4 КАС України, адміністративний суд - це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, чітко визначені статтею 19 глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за даною процесуальною нормою, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

1-1) спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про оборонні закупівлі», крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»;

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства;

15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу;

16) спорах щодо здійснення державного регулювання, нагляду і контролю у сфері медіа.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Наведений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч.3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV «Окреме провадження».

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

Згідно ч.4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, не мають ознак публічно-правового спору та не можуть розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Як вказано вище, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 в межах цієї справи заявлено виключно вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю (перебування у фактичних шлюбних відносинах, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та перебування на утриманні). При цьому, вимог про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень ВЧ НОМЕР_1 не заявлено.

Тобто, ОСОБА_1 звернулася до суду не за вирішенням публічно-правового спору з Військовою частиною, а виключно з питання встановлення факту, що має юридичне значення.

У даному випадку питання щодо наявності чи відсутності у ОСОБА_1 права на отримання відповідної інформації, отримання грошового забезпечення та додаткових виплат є передчасним за відсутності встановлення факту її проживання із особою -військовослужбовцем, що зник безвісти, однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Без встановлення такого факту ОСОБА_1 взагалі не є особою, на яку поширюються вимоги Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відтак, колегія суддів зазначає, що такі вимоги не можуть бути предметом розгляду в адміністративному суді без вимоги про вирішення публічно-правового спору.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

У пункту 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Оскільки до компетенції адміністративного суду не відноситься питання встановлення фактів, що мають юридичне значення, адміністративний суд не є судом, що встановлений законом щодо розгляду такої категорії справ, відповідно, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що заяву ОСОБА_1 належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, колегія судді звертає увагу, що адміністративний суд в силу приписів статті 19 КАС України не має компетенції із розгляду заяв про встановлення факту, який має юридичне значення, адже при розгляді таких заяв заявниками не заявляються вимоги про вирішення публічно-правового спору, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, тому такі заяви мають розглядатися в порядку цивільного судочинства. Заявлена мета звернення до суду із заявою про встановлення факту (як в цьому випадку для отримання інформації, актів, отримання грошового забезпечення та додаткових виплат) без оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не робить цей спір таким, що належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, це напряму суперечить вимогам частини першої статті 19 КАС України, якою встановлено вичерпний перелік справ у публічно-правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Вказані висновки відповідають правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21, згідно яких справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 червня 2023 року - скасувати.

Справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Військова частина ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, знаходження у фактичних шлюбних відносинах, перебування фізичної особи на утриманні - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов