Номер провадження: 22-ц/813/2325/24
Справа № 939/1010/21
Головуючий у першій інстанції Смирнов В.В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 жовтня 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації,

встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним вище позовом у якому просив визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 в загальнодоступній групі у соціальній мережі Facebook з назвою « ОСОБА_3 та околиці…»; визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 на персональній сторінці у соціальній мережі Facebook з іменем « ОСОБА_4 », інформацію наступного змісту; зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати поширену ним 13 березня 2021 року недостовірну інформацію про позивача ОСОБА_2 в загальнодоступній групі у соціальній мережі Facebook з назвою « ОСОБА_3 та околиці…»; зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати поширену ним 13 березня 2021 року недостовірну інформацію про ОСОБА_2 на його персональній сторінці в соціальній мережі Facebook з іменем « ОСОБА_4 », а також стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на його користь понесені судові витрати у розмірі 20 108 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 18:21 год. в соціальній мережі Фейсбук (facebook) у Групі «Луб`янка та околиці …» опубліковано повідомлення наступного змісту:

«У нас самое большое предприятие Бучанской ОТГ - Здвижевская пуща - подвергается рейдерскому захвату со стороны ОСОБА_5 , ОСОБА_6 и ОСОБА_7 . 10 000 га леса, охотничье хозяйство. Создано в 2008 году. Аппетиты чиновников неутолимые. Прошу обратить на это внимание друзей и правоохранительных органов. разом з ОСОБА_8 та 5 іншими особами»;

13 березня 2021 року о 20:26 год. в соціальній мережі Фейсбук (facebook) на своїй сторінці « ОСОБА_4 » опубліковано повідомлення наступного змісту:

«Им конечно не удасться...их никто не боится. Вопрос прозорости и гласности. депутаты ОСОБА_5 , ОСОБА_6 член исполкома ОСОБА_7 думали рейдернуть хозяйство на 10 000 га...Сдвижевская пуща... Ну понапрягайтесь пацаны, все в ваших руках!!!».

ІНФОРМАЦІЯ_1 о 22:55 год. в соціальній мережі Фейсбук (facebook) на своїй сторінці « ОСОБА_4 » Відповідачем опубліковано повідомлення наступного змісту:

«До сегодняшнего дня нет ни одного заявления от граждан про "неправильную" работу охотхозяйства Здвижевская пуща. Только браконьеры под руководством посадовцев ОСОБА_9 , ОСОБА_10 и депутата областного разлива ОСОБА_11 и его сына Никиты баражируют Бучанскую ОТГ от села к селу и сеют зерна рейдерства. С одной стороны это смешно...а с другой про какие инвестиции в страну может идти речь? Прошу обратить внимание и расследовать Арсен Аваков...а может это подследственно ДБР ...я не знаю. Может достаточно публичного обращения? В понедельник напишу заявление в ДБроку..все-таки два посадовця и депутат... Катерина Українцева проснитесь...вы ж глава оппозиционной фракции...идет рейдерский захват...Посадовец гапченко занимается тем, чем ему не положено...вместе с ним Покрасьон...крышует слуга в лабках конечно...геращенко Вадим и его сын...святым духом там даже не пахнет».

14 березня 2021 року О 18:41 год. відповідачем в соціальній мережі Фейсбук (facebook) на своїй сторінці « ОСОБА_4 » опубліковано повідомлення наступного змісту:

«Пока что я вижу только одно. Я позитивно отношусь к любой критике, но подобного рода безосновательные, придуманные вами «факты и ситуации» являются прямым обвинением и клеветой в мой адрес и других членов моей семьи. Этого я не потерплю. Вы растиражировали в Фейсбук группах ничем не аргументированную, неправдивую информацию которая является клеветой. Собственник вышеупомянутого вами угодья не подтвердит ваших «обвинений» потому что они являются абсурдными и выдуманными лично вами. Зная вас достаточно долгое время, я знаю насколько вы эмоциональный человек. Но в сложившейся ситуации я потребую от вас публичных извинений. И повторюсь ещё раз. Никакого отношения к созданию или будущей работе общественной организации я не имею. Это мне написал депутат от Слуги народа ОСОБА_6 теперь тут что я ему ответил. Я зафиксировал всё. И ваше присутствие и ваши высказывания . Я считаю , что вы крышуете уголовников. которые собрались рейдернуть частное предприятие...И мне все равно. что по этому поводу думает собственник предприятия...Я сам по себе. А кстати, что думает по этому поводу собственник предприятия?»

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27 жовтня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою,в якій просить скасувти рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що протягом всього розгляду справи суд першої інстанції не повідомляв скаржника належним чином про дату, час і місце судових засідань, при цьому відповідач звертався до суду із клопотанням про направлення йому судової кореспонденції за адресою його місцяпроживання, проте таке було проігноровано судом.

Суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивачем не доведено, тих обставин, що сторінка під ім`ям « ОСОБА_12 » в мережі Facebook належить безпосередньо відповідачу у справі, як і того, що поширення особою під ім`ям « ОСОБА_12 » в мережі Фейсбук інформації, порушує особисті немайнові права позивача, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Про дату, час і місце розгляду справи скаржник та інші особи, що беруть участь у справі повідомлені належним чином, із заявами про відкладення розгляду справи до суду не зверталися, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, 27 жовтня 2022 року судовий розгляд цієї справи за позовом ОСОБА_2 відбувся за відсутності учасників справи (а.с. 159-164).

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України (у редакції чинній протягом розгляду справи судом першої інстанції) судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до частини 7 вказаної статті, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку лише у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси.

Дійсно, як убачається з відповіді ДМС України наданої на запит суду зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 станом на 07 лютого 2017 року є АДРЕСА_1 , і саме за цією адресою судом першої інстанції і надсилалася відповідачу кореспонденція.

Однак, поза увагою суду першої інстанції залишилась подана відповідачем ОСОБА_1 заява, у які останній повідомляв, що його фактичним місцем проживання є АДРЕСА_2 , надіслання судової повістки на яку, останній просив суд його повідомити про дату і час судового засідання (а.с. 113-114).

Разом з цим, у порушення положень ч. 6 ст. 128 ЦПК України, у наступні судові засідання, зокрема, і у судове засідання, призначене на 27 жовтня 2022 року, суд першої інстанції викликав відповідача ОСОБА_1 шляхом направлення судової повістки на адресу: АДРЕСА_1 .

Отже посилання суду у тексті оскаржуваного заочного рішення про належне повідомлення осіб, які беруть участь у справі, зокрема, відповідача ОСОБА_1 є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

За таких обставин апеляційний суд констатує порушення судом першої інстанції процесуальних гарантій забезпечення належного розгляду справи стосовно ОСОБА_1 через його неналежне інформування про дату і час розгляду справи в суді першої інстанції.

Наведене відповідно до вимог пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування заочного рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 жовтня 2022 року та ухвалення нового судового рішення, оскільки ОСОБА_1 обґрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції не повідомив його належним чином про розгляд справи та ця обставина підтверджується матеріалами справи, тому апеляційний суд доходить висновку, що судове рішення в оскаржуваній частині підлягає обов`язковому скасуванню.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення вказаних позовних вимог ОСОБА_2 , колегія суддів виходить з такого.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 посилається на приниження його честі, гідності та ділової репутації опублікованою відповідачем ОСОБА_1 у загальнодоступній групі у соціальній мережі Facebook з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та персональній сторінці відповідача в соціальній мережі Facebook з іменем « ОСОБА_4 ».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

При розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у пунктах 9-12 роз`яснив судам, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

За змістом наведеної норми цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Таким чином, якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.

Належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Отже, належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення.

Подібний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18), Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 757/31237/18.

Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

В Україні відсутнє окреме правове регулювання (спеціальний закон) Інтернет-ЗМІ. До таких правовідносин підлягають застосуванню: Конституція України, ЦК України, закони України: «Про інформацію», «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», «Про телебачення і радіомовлення», «Про захист персональних даних», «Про доступ до публічної інформації», «Про інформаційні агентства», «Про авторське право і суміжні права» тощо, а також міжнародні стандарти: Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Загальна декларація прав людини, Міжнародний пакт про громадянські і політичні права, прецедентна практика Європейського суду з прав людини, Резолюція Ради ООН «Про сприяння, захист та здійснення прав людини в Інтернет (05.07.2012), Рекомендація КМРЄ щодо посібника з прав людини для Інтернет-користувачів (СМ/Rec(2014)6) тощо.

Верховним Судом України, Верховним Судом щодо визначення належного відповідача у разі поширення інформації в мережі Інтернет, яку позивачі просять спростувати, сформовано сталу судову практику, у тому числі щодо фіксації (збір, надання) доказів, їх допустимість та достовірність, експертизи у сфері телекомунікаційних систем, дослідження змісту веб-сторінок, оцінки електронних доказів (копій) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20, провадження № 12-52 гс 21, постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 927/791/18).

Власники веб-сайтів та постачальники послуг хостингу, крім фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, зобов`язані розміщувати у вільному доступі на власних веб-сайтах та (або) в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) достовірну інформацію про себе. Фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання, розміщують у вільному доступі на веб-сайтах, власниками яких вони є, або в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) контактну інформацію власника веб-сайту, передбачену пунктом «в» цієї частини (частина одинадцята статті 52-1 Закону України «Про авторське право та суміжні права»).

Адміністрування адресного простору мережі Інтернет у домені .UA здійснюється недержавною організацією, функції якого здійснює об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр» (частина третя статті 56 Закону України «Про телекомунікації», розпорядження Кабінету Міністрів України від 22 липня 2003 року № 447-р «Про адміністрування домену.UA»). ОП «Український мережевий інформаційний центр» акредитувало Центр компетенції для надання послуг, пов`язаних із фіксацією поширення інформації в Інтернет.

Вказане доводилося у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 лютого 2020 року у справі № 742/3812/18; від 25 листопада 2020 року у справі № 753/7666/19, від 01 грудня 2021 у справі № 742/287/17 та інших.

У спірних правовідносинах позивач наголошує на тому, що відповідачем поширено неправдиву інформацію про нього у загальнодоступній спільноті «Луб`янка та околиці…» та на своїй особистій сторінці у мережі Facebook, водночас не надає належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження поширення цієї інформації саме ОСОБА_1 .

Так наданий позивачем Звіт за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 06 квітня 20221 року №135/2021-ЗВ лише фіксує зміст відповідних сторінок спільноти «Луб`янка та околиці…» та сторінки профілю з іменем « ОСОБА_4 », однак не є належним, достовірним та достатнім, у розумінні ст.ст. 77,78,79 ЦПК України, доказом на підтвердження обставин щодо поширення відповідної інформації саме відповідачем.

Між тим, клопотань про заміну відповідача у справі або про залучення до участі у справі інших співвідповідачів від позивача не надходило.

При цьому, колегія суддів зауважує, що інформація поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 о 18:21 год. в соціальній мережі Facebook у Групі «Луб`янка та околиці …» та 13 березня 2021 року о 20:26 год., 13 березня 2021 року о 22:55 год., 14 березня 2021 року о 18:41 год. в соціальній мережі Facebook на сторінці « ОСОБА_4 » стосується не тільки позивача, а і інших осіб: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які не зверталися з відповідним позовом до суду, а отже не є учасниками справи, тому підстави для надання судом оцінки інформації, яка не стосується позивача, однак яку він просить визнати недостовірною та зобов`язати відповідача видалити вказану вище статтю, також відсутні.

Зважаючи на вказане, апеляційний суд не надає правової оцінки іншим доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 та обставинам, якими скаржник заперечує проти позову ОСОБА_2 , оскільки це може мати місце під час розгляду справи із належним суб`єктним складом.

Так, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" №2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.1, абз.1 ч. 2, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з наведених вище підстав.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Статтею 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З огляду на те, що відповідачем жодних розрахунків понесених ним судових витрат не подавалось, апеляційний суд вважає, що на підставі вимог ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги 1 488,60 (а.с.210).

Керуючись ст.ст.367, 374, 376 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 1 488,60 грн.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2024 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова