Справа№ 610/52/24
Провадження №2-о/610/22/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2024 Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Тімонової В.М.,

за участю: секретаря судового засідання Артамонової А.А.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Шеліпової Ю.А.,

представника заінтересованої особи Бондаренко К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 610/52/24 (провадження № 2-о/610/22/2024) за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

09.01.2024 адвокат Шеліпова Юлія Анатоліївна звернулася до Балаклійського районного суду Харківської області в інтересах ОСОБА_1 із заявою, у якій просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Балаклія Харківської області. Він навчався у школі-інтернат в смт. Есхар Чугуївського району Харківської області, після завершення 8 класів продовжував навчання у вечірній школі та фактично закінчив 9 класів, в подальшому професійно-технічну або вищу освіту не здобував. 02.03.1983 був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, серії НОМЕР_1 , виданим ВВС Балаклійського РВК Харківської області, у зв`язку з досягненням шістнадцятиріччя. Однак, в подальшому вказаний паспорт було втрачено. З 18.06.1985 року по 19.07.1987 проходив службу в радянській армії. Після повернення з армії продовжував офіційно працювати згідно записів в трудовій книжці на території України. З серпня 1988 по квітень 1991 працював на території Російської Федерації. Після повернення на територію України 21.06.1991 був офіційно прийнятий машиністом листково-формувальної машини по 5 розряду в шиферний цех на Завод ізоляційних та азбоцементних матеріалів в м. Харків. 22.06.1992 був переведений на посаду слюсаря-ремонтника 4 розряду шиферного цеху (комплексна бригада) та працював на вказаній посаді по 13.08.1993.

У листопаді 2023 року він звертався до територіального підрозділу Державної міграційної служби України в Харківській області, за місцем свого фактичного проживання, з метою встановлення належності до громадянства України та оформлення паспорта громадянина України. Однак в усному порядку йому було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України та пройти процедуру набуття громадянства України, оскільки станом на вказані вище дати заявник не мав зареєстрованого місця проживання на території України (прописки).

Таким чином, встановлення факту постійного проживання на території України необхідне йому для звернення до органів Державної міграційної служби України з метою встановлення належності до громадянства України та в подальшому оформлення паспорта громадянина України.

В судовому засіданні представник заявника адвокат Шеліпова Ю.А. та заявник підтримали викладені в заяві вимоги, просили їх задовольнити.

Представник Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області у судовому засіданні пояснила, що заявник в 2014 році вже звертався з даним питанням до міграційної служби, йому було роз`яснено про звернення з даною заявою до суду. Не заперечувала проти задоволення вказаної заяви.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника заявника, заявника, представника заінтересованої особи, допитавши свідків та встановивши зазначені факти та обставини, які дають підстави для задоволення заявлених вимог, вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Балаклія Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 (а.с. 8).

02.03.1983 ОСОБА_1 відділом ВС Балаклійського РВК Харківської області був виданий паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, серії НОМЕР_1 , що підтверджується листом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 6301.6.1-22614/63.3-23 від 14.12.2023 та доданою до нього копією заяви про видачу паспорта (а.с. 9-10).

Однак, як було встановлено в судовому засіданні, в подальшому вказаний паспорт було втрачено заявником.

Згідно копії трудової книжки, серії НОМЕР_3 , виданої 04.10.1983 на ім`я ОСОБА_1 , останній 04.10.1983 був прийнятий учнем слюсаря-ремонтника на Балаклійський шиферний комбінат у шиферний цех, де працював до 17.06.1985.

З 18.06.1985 по 19.07.1987 проходив службу в радянській армії.

З 24.08.1987 по 18.02.1988, з 11.03.1988 по 15.08.1988 працював у Балаклійському шиферному комбінаті.

З 03.10.1988 по 28.04.1991 працював на території Російської Федерації.

З 21.06.1991 по 13.08.1993 працював на заводі ізоляційних та азбестоцементних матеріалів у м. Харкові (а.с.13-17).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області № 04-08/158 від 10.01.2024, ОСОБА_1 з 22.06.1983 по 21.06.1985, з 05.08.1987 по 07.09.1988, з 20.02.1996 по 19.11.1997 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; з 26.11.1997 по 24.03.2011 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив суду, що заявник є його рідним братом. З 1986 по 1988 роки його брат працював на Балаклійському цемзаводі, потім 3 роки працював у Якутії, після чого повернувся до м. Балаклія.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомила суду, що вона є рідною сестрою заявника ОСОБА_1 . Після служби в армії брат працював декілька років в Росії та станом на 1991 рік повернувся до України і більше нікуди не виїздив.

У ч. 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

Предметом розгляду у цій справі є встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України за станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13.11.1991 року.

Метою встановлення даного факту представник заявника зазначила - встановлення належності до громадянства України та подальшого отримання паспорту громадянина України.

Згідно з пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: - усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; - особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 ч.1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до ч. 1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Оскільки представник заявника звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України для встановлення належності до громадянства України, то суд приходить до висновку, що вказаний факт підлягає встановленню на підставі ст. 293 ЦПК України та ст.3 Закону України «Про громадянство України».

Згідно вимог підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується: громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року.

За змістом пункту 8 наведеного Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 України «Про громадянство України» особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України підтверджується свідоцтвом про народження, показами свідків та копією трудової книжки.

Зміст заяви ОСОБА_1 свідчить про те, що він бажає оформити набуття громадянства України за територіальним походженням, яке, враховуючи вищезазначені норми законодавства, можливе, зокрема, у разі народження особи на території України до 24 серпня 1991 року, або її проживання на території України до 24 серпня 1991 року.

Суд вважає, що вказані докази є належними, достатніми та підтверджують факт постійного проживання заявника на законних підставах на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вбачає за необхідне заяву задовольнити.

Керуючись ст. 259, 265, 315-316, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про встановлення факту постійного проживання на території Українизадовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Балаклія Харківської області, станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року постійно проживав на території України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, місцезнаходження: 61093, м. Харків, вул. Римарська, б. 24, .

Повний текст рішення складено 08 лютого 2024 року.

Головуючий В.М. Тімонова