Справа № 450/21/24 Провадження № 2/450/12/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Мусієвський В.Є., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

03 січня 2024 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 до ТзДВ «Експрес Страхування», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про захист прав споживача та стягнення страхового відшкодування.

Ухвалою від 08 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано десятиденний строк для усунення недоліків у такій.

19 січня 2024 року від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 до суду надійшла заява про усунення недоліків, якою виконано вимоги ухвали від 08 січня 2024 року.

Дослідивши матеріали цивільної справи, приходжу до висновку, що даний позов не підсудний Пустомитівському районному суду Львівської області у зв`язку з наступним.

Положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Процесуальним законодавством передбачено наступні види підсудності: загальна (стаття 27 ЦПК України), альтернативна (стаття 28 ЦПК України), підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами (стаття 29 ЦПК України) та виключна (стаття 30 ЦПК України).

За загальним правилом, визначеним статтею 27 ЦПК України, позови до до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до правил альтернативної підсудності, які встановлені зокрема в частині 6 статті 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Звертаючись з даним позовом до Пустомитівського районного суду Львівської області представник позивача мотивує підсудність ч. 5 ст. 28 ЦПК України, де передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Вказує, що дорожньо-транспортна пригода відбулась на 545 км + 600 м автодороги М-06 «Київ-Чоп», що територіально відноситься до Пустомитівського району Львівської області. Зокрема, 02 січня 2023 року транспортний засіб марки «KIA» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки «BMW» номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , завдавши транспортним засобами механічних ушкоджень. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки «KIA» номерний знак НОМЕР_1 застрахована у ТзДВ «Експрес Страхування», яке відмовило у виплаті страхового відшкодування особі ОСОБА_1 .

Згідно з статтею 16 Закону України «Про страхування», статтею 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Отже, за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

В силу пункту 22 статті 1 цього ж Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Таким чином, на підставі аналізу вищевказаних правових приписів та з урахуванням пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», можна зробити висновок, що до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування.

На підставі викладеного, можна зробити висновок що положення щодо відповідальності страховика, закріплені в Законі України «Про страхування» та главі 67 ЦК України, є спеціальними нормами права, а в Законі України «Про захист прав споживачів» - загальними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-126цс14.

Крім того, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз`яснено, що оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом як потерпіла у ДТП. У позовній заяві представник позивача вказав, що договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів було укладено між відповідачем ТзДВ «Експрес Страхування» та ОСОБА_2 - особа винна у ДТП.

Враховуючи викладене, Закон України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини, які виникли між ТзДВ «Експрес Страхування» та ОСОБА_1 .

Оскільки позивач не є стороною вищевказаного договору та споживачем послуг, а Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачем і виробником, виконавцем, продавцем під час продажу товарів (виконання робіт, надання послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики, тому право на відшкодування матеріальної шкоди та отримання страхового відшкодування у останньої виникло на підставі норм ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже, покликання представника позивача на ч. 5 ст. 28 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої позовна заява може пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди, є безпідставними.

Частиною 6 статті 28 ЦПК України визначено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

За ч. 1 ст. 352 ЗУ "Про страхування" страхування - це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством".

Статтею 980 ЗУ "Про страхування" визначено, що предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України.

У відповідності до ст. 89 ЗУ "Про страхування" страхування здійснюється на підставі договору страхування, який укладається відповідно до загальних умов страхового продукту, якщо інше не визначено законодавством України.

В силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 92 ЗУ "Про страхування" Страховик за договором страхування зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхової виплати у передбачений договором або законом строк.

Пунктом 50 частини 1 статті 1 ЗУ "Про страхування" зазначено, що страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства.

Слід зазначити, що визначення підсудності справ, що виникають із договорів страхування відбувається як за загальними правилами підсудності, тобто за місцезнаходженням відповідача, так і альтернативними.

Відповідно до змісту ч. 8 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Частиною 7 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням.

Позови, що виникають із відносин відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, пред`являються до суду за загальними правилами підсудності, визначеними параграфом 3 глави 2 розділу І ЦПК України. При цьому суд має враховувати право позивача на пред`явлення позову про відшкодування шкоди також за його зареєстрованим місцем проживання чи перебування, або за місцем завдання шкоди (ч. 6 ст. 28 ЦПК України), чи виконання договору, у разі виникнення спору із договору страхування (ч. 8 ст. 28 ЦПК України).

Крім того, у п. 39 Постанови Пленуму ВССУ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначено, що позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів (частина восьма статті 110 ЦПК). Правила визначення місця виконання зобов`язання передбачено статтею 532 ЦК. При цьому слід ураховувати, що правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена (наприклад, пункт 4 частини першої статті 532 ЦК) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

Системний аналіз відповідних норм ЦПК України, які регулюють питання щодо визначення підсудності, дає підстави для висновку, що підсудність справи визначається на момент пред`явлення позову шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції (ст.ст. 27, 28, 184, 187 ЦПК України).

Крім того, територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності (альтернативна та виключна).

Питання обрання суду у разі реалізації права вибору альтернативної підсудності, вирішується позивачем на стадії пред`явлення позову шляхом подання позовної заяви.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Сихівського районного суду м. Львова.

Місцезнаходженням відповідача ТзДВ «Експрес Страхування» згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є м. Київ, просп. Степана Бандери, буд. 22, що територіально відноситься до Оболонського районного суду м. Києва.

Місцем завдання майнової шкоди є 545 км + 600 м автодороги М-06 «Київ-Чоп», що територіально відноситься до Пустомитівського району Львівської області.

З врахуванням викладеного вище, встановивши, що спірні правовідносини виникли із договору страхування щодо відмови у здійсненні страхової виплати, предметом позову є неналежне виконання зобов`язань за договором страхування, шо регламентуються главою 67 ЦК України, а тому застосування ч. 6 ст. 28 ЦПК України в даному випадку не підлягає, оскільки правовідносини сторін виникають з договору.

Таким чином, підстави для розгляду даної справи за правилами альтернативної підсудності, передбаченими ч.ч. 5, 6 ст. 28 ЦПК України, відсутні, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила загальної підсудності, передбачені частиною 2 статті 27 ЦПК України.

Аналогічна позиція викладена Чернігівським апеляційним судом у постанові від 25 серпня 2021 року в цивільній справі № 748/1160/21.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Пунктом 9 ст.187 ЦПК України визначено, що якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, на підставі частини 9 цієї ж статті, суд надсилає справу за підсудністю в порядку встановленому статтею 31 ЦПК України.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

За таких обставин вважаю, що дана справа не підсудна Пустомитівському районному суду Львівської області та її необхідно передати за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва.

Керуючись ст.ст. 27, 31, 32, 187, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 1, 89, 92, 352, 980 ЗУ "Про страхування", суддя,

п о с т а н о в и в:

Цивільну справу № 450/21/24 (номер провадження 2/450/12/24) за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди направити за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Суддя Мусієвський В.Є.