Справа № 346/1344/21
Провадження № 2/346/43/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого судді П`ятковського В.І.,

за участю секретаря Насадик В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломиї справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

представник позивачки звернулася до суду із вказаним позовом в якому посилається на те, що позивачці на праві власності належав автомобіль марки «Renault Kango» 2007 року випуску, д.н.з. « НОМЕР_1 ».

Автомобілем користувався її син ОСОБА_4 , який у липні 2020 року передав його майстру ОСОБА_5 , для проведення діагностики, за місцем проживання останнього в с. Лука Городенківського району.

Згодом син позивачки знайшов у м. Коломия майстра з ремонту автомобілів ОСОБА_6 , вони досягли домовленості щодо доставки автомобіля на станцію з ремонту за допомогою евакуатора і ОСОБА_4 виконав дану дію та передав ОСОБА_7 автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Певний час в телефонному режимі ОСОБА_7 повідомляв синові, що займається ремонтом автомобіля.

У вересні 2020 року позивачка повернулася із закордону, та почала цікавитися у ОСОБА_7 де належний їй автомобіль, на що він запевняв, що здійснює його ремонт та скоро завершить. Надалі він телефонував позивачці та її синові ОСОБА_8 та говорив про те, що до них можуть прийти якісь люди переписувати автомобіль, щоб вони не підписували жодних документів.

У листопаді 2020 року з метою встановлення істини позивачка приїхала до СТО «Car Time», що знаходиться у м. Коломия, там розмовляла із працівником станції на ім`я ОСОБА_9 , який повідомив що її автомобіль дійсно був на станції та він оглядав його проте повідомив, що не зможе здійснити його ремонт і автомобіль зі станції забрали.

Знайти чи додзвонитися до ОСОБА_6 позивачці не вдалося, місце його проживання їй не було відоме на телефонні дзвінки не відповідав.

Згодом на сайті з продажу автомобілів «AUTO.RIA» позивачка побачила оголошення з продажу належного їй автомобіля, де був вказаний продавцем ОСОБА_10 , якому вона зателефонувала та домовилася про зустріч.

Під час вказаної зустрічі позивачка повідомила останньому, що автомобіль належить їй, та підтвердила наявністю запасного ключа запалювання, який відчиняв автомобіль та вмикав двигун.

ОСОБА_11 пояснив, що спірний автомобіль він придбав у хлопця на ім`я ОСОБА_12 в с. Угорники Івано-Франківської міської ради, зареєстрував його на свою матір ОСОБА_3 , та отримав новий реєстраційний номер.

З вказаних підстав вона звернулася із відповідною заявою до Городенківського відділення поліції, про дану подію внесено відомості до ЄДРДР за № 0000073 від 19 грудня 2020 року за ст. 190 ч. 1 КК України.

Тому просить витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 належний позивачці транспортний засіб, та стягнути понесені судові витрати.

В судове засідання позивачка та представник позивачки не з`явилися, остання подала заяву про розгляд справи в їхній відсутності позовні вимоги з вказаних підстав підтримала.

Відповідачка в судове засідання також не з`явилася.

У відзиві на позовну заяву її представник зазначив, що відповідачка є добросовісним набувачем спірного транспортного засобу, оскільки коли його придбала не знала та не могла знати, що купує його у особи, яка не мала права на його відчуження. Вказана особа надала відповідачці всі необхідні документа на підставі яких вона зареєструвала за собою право власності на автомобіль, зокрема у територіальному сервісному центрі здійснено перевірку на наявність арештів чи інших обтяжень на транспортний засіб, повідомлення про угон.

Вказує, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 11 ст. 388 ЦК України залежить від того в який спосіб майно вибуло з його володіння. Вказана норма передбачає вичерпну сукупність підстав коли за власником зберігається право на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Зокрема зазначає, що з позовної заяви вбачається, що про передачу транспортного засобу Старчуку позивачці було відомо, тобто автомобіль вибув з її володіння за її волею, що виключає право на витребування майна у добросовісного набувача.

Вважає, що між позивачкою та Старчуком склалися спірні правовідносини з приводу передачі транспортного засобу, по вказаному позивачкою кримінальному провадженні не прийнято будь-яких процесуальних рішень. Нікому не оголошено підозри.

Позов вважає безпідставним та просить в його задоволенні відмовити.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх доводів та заперечень, дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з вимогами ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: 1) верховенство права; 2) законність; 3) рівність перед законом і судом; 6) недоторканність житла чи іншого володіння особи; 8) невтручання у приватне життя; 9) недоторканність права власності; 13) забезпечення права на захист; 14) доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; 15) змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 16) безпосередність дослідження показань, речей і документів; 17) забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; 18) публічність; 19) диспозитивність.

Відповідно до п.п. 5, 10 ч.1 ст.3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності; кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність;

Згідно із ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора. Прокурор, здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням (ст..36 КПК України).

Слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій (ст. 40 КПК України).

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

За положеннями ст.ст. 91-94 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 КПК УКраїни. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Отже, забезпечення проведення кримінального провадження, збір і оцінка доказів покладається в першу чергу на органи досудового розслідування і є їх виключною компетенцією.

В судовому засіданні встановлено про наявність спору між сторонами щодо транспортного засобу марки «Renault Kabngo» 2007 року випуску, а зокрема законності його відчуження.

Згідно долученої до матеріалів справи копії витягу з ЄДРДР від 21 грудня 2020 року та копії відповіді заступника начальника відділення поліції № 2 (м. Городенка) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 17 липня 2023 року, слідчим відділенням проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000073 від 21 грудня 2020 року, в якому змінено кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 190 КК України на ч. 1 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом. Крмінальне провадження порушено за заявою ОСОБА_2 з приводу незаконного заволодіння ОСОБА_6 належним їй транспортним засобом. Досудове розслідування на даний час ще триває, проводяться необхідні слідчі та оперативно-розшукові заходи, спрямовані на встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення (а.с. 122).

До матеріалів справи долучено також копію постанови начальника сектору дізнання Городенківського відділення поліції Коломийського ВРП ГУНП в Івано-Франківській області про визнання речовими доказами та долучення їх до матеріалів кримінального провадження, відповідно до якої спірний транспортний засіб марки «Renault Kabngo» 2007 року випуску д.р.н. « НОМЕР_2 » та свідоцтво про його реєстрацію визнано речовими доказами, транспортний засіб зберігається на спеціальному майданчику (а.с. 147-148).

Крім того, відповідно до копії ухвали слідчого судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області, на вказаний транспортний засіб накладено арешт із забороною відчуження до завершення проведення досудового розслідування (а.с. 152-153).

Встановлення обставин незаконного заволодіння транспортним засобом дій під час придбання автомобіля повинні оцінюватись органом досудового розслідування в межах порушеного кримінального провадження.

Такі питання вирішуються судом у межах відповідного кримінального провадження та в порядку кримінального процесуального законодавства. Ці юридичні факти не можуть встановлюватися та відповідна їм правова оцінка не надається під час розгляду іншої справи та за правилами, в тому числі й цивільного судочинства.

Аналізуючи зміст позовної заяви та доданих документів, враховуючи те, що досудове розслідування по кримінальному провадженні № 0000073 на даний час триває, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення спору в порядку цивільного судочинства, а позивачка не позбавлена права на захист в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Зважаючи на те, що в силу вимог ст. 7 Закону України "Про судовий збір", повернення судового збору при закритті провадження у справі здійснюється ухвалою суду за заявою особи, яка його сплатила, то суд вважає за необхідне роз`яснити позивачці право звернутися до суду з заявою про повернення судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст. 247 ч. 2, 255 ч. 1 п. 1 ЦПК України, ст.ст. 9, 25, 84, 91-94, 100 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області (з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду) шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: П`ятковський В. І.