ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 травня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/1104/24

Головуючий у першій інстанції Меженнікова С. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/675/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники справи:

позивач: заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

відповідач: ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2024 року про відмову у забезпеченні позову заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області до ОСОБА_1 про припинення права власності на частину земельної ділянки шляхом її конфіскації, -

У С Т А Н О В И В:

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06.03.2024 у задоволенні заяви заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури Анастасії Гресь про забезпечення позову Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, поданого заступником керівника Чернігівської окружної прокуратури Анастасією Гресь в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, до ОСОБА_1 про припинення права власності на частину земельної ділянки шляхом її конфіскації - відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, прокуратура виклала обґрунтування суті спору та ризиків, які можуть настати у разі невжиття заходів забезпечення позову, вказуючи на те, що частина спірної земельної ділянки перебуває у власності ОСОБА_1 , який є громадянином Російської Федерації та на території України не зареєстрований.

Прокурор наголошує, що відповідачами іноземцями у такій категорії справ можуть вчинятися будь-які дії щодо відчуження земельних ділянок на користь третіх осіб, у зв`язку із чим позов про конфіскацію земельних ділянок не забезпечить належного захисту інтересів держави в суді.

Зазначає, що ОСОБА_1 як власник своєї частини земельної ділянки на даний час вправі вільно нею розпоряджатися, що може свідчити про потенційну можливість (зважаючи на наявність даного спору та в залежності від ходу його розгляду) вчинення і будь-яких інших дій щодо відчуження, зміни власника (володільця) частини земельної ділянки, зміни статусу майна, його видозміни, створення на земельній ділянці іншого нерухомого майна протягом розгляду справи та відповідно може свідчити про потенційні загрози для виконання можливого рішення про задоволення позову.

Уважає, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог і не створює невиправданих обмежень титульного власника в його правах, а тому є всі підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_3 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом у справі встановлено, що у березні 2024 року заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив:

- припинити громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину земельної ділянки та 1/3 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1073, площею 0,4655 га, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , право власності на 1/6 частину якої зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.11.2019, номер запису про право власності 34231999 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 49770456 від 20.11.2019) та на 1/3 частину якої зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.07.2019, номер запису про право власності 32308512 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 47686469 від 09.07.2019) шляхом їх конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

05.03.2024 заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив у порядку забезпечення позову накласти арешт на 1/6 частину земельної ділянки та 1/3 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1073, площею 0,4655 га, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , право власності на 1/6 частину якої зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.11.2019, номер запису про право власності 34231999 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 49770456 від 20.11.2019) та на 1/3 частину якої зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.07.2019, номер запису про право власності 32308512 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 47686469 від 09.07.2019), за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина Російської Федерації, тип Р, код держави RUS, номер 723602076, виданий 15.03.2013, орган, що видав ФМС 51001).

Заяву обґрунтовував тим, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, співрозмірним та обґрунтованим у даному випадку є такий спосіб забезпечення позову як накладення арешту на земельну ділянку.

Зазначав, що відповідачем під час розгляду справи можуть вчинятися дії щодо відчуження земельної ділянки на користь третіх осіб, що може призвести до відсутності предмету спору, у зв`язку із чим позов про конфіскацію земельної ділянки не забезпечить належного захисту інтересів держави в суді та у подальшому виникне потреба у залученні до участі у розгляді справи інших осіб, зміни позовних вимог, внаслідок чого розгляд справи штучно затягуватиметься.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04.01.2024 ОСОБА_1 на праві власності належить 1/3 та 1/6 частини земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1073, площею 0,4655 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с. 32-34).

Згідно з відповіддю Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 10.01.2024 на запит Чернігівської окружної прокуратури, стосовно громадянина ОСОБА_1 фактів оформлення/скасування посвідок на постійне або тимчасове проживання, звернення з питань набуття/припинення громадянства України, документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон, згідно наявних обліків УДМС у Чернігівській області не виявлено (а.с. 54).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що сам по собі факт наявності частини земельної ділянки у власності відповідача та наявності на цій земельній ділянці об`єкту нерухомості і невідчуження даної земельної ділянки протягом встановленого законом строку, не може автоматично свідчити про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, як на те посилається позивач. Районний суд констатував, що посилання в заяві про забезпечення позову лише на потенційну можливість, щодо створення умов, при яких ефективний захист буде ускладнено, а виконання рішення суду унеможливлено, без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд з огляду на наступне.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача.

Згідно зі ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13 січня 2011 року у справі "Кюблер проти Німеччини", заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Судом встановлено, що між сторонами наявний спір з приводу земельної ділянки із цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства з кадастровим номером :01:000:1073, площею 0,4655 га, що розташована в с. Анисів на території Анисівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, яку, за твердженням позивача, відповідач ОСОБА_1 в порушення вимог земельного законодавства протягом року з дати набуття права власності не відчужив, в зв`язку з чим прокурором подано до суду позов про припинення права власності на частину земельної ділянки шляхом її конфіскації.

Колегія суддів приходить до висновку, що існує достатньо обґрунтоване припущення, що власник спірного майна може розпорядитися ним, зокрема відчужити земельну ділянку іншим особам, що у подальшому може утруднити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, виходячи з предмету спірних правовідносин, дійсних обставин справи, обраний вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину земельної ділянки суд вважає обґрунтованим, так як арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Накладення арешту на майно має на меті обмеження особи у праві розпоряджатися таким майном і його застосування не призведе до невиправданого обмеження майнових прав власника, оскільки арештоване майно фактично зберігається у володінні та користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 та у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №643/15394/19.

Разом з тим, накладення арешту на нерухоме майно забезпечить реальний захист прав позивача у випадку прийняття рішення на його користь.

Таким чином, подана прокурором заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Одночасно слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення.

Керуючись ст. 149, 150, 367, 374, 376 ч.1 п.4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області задовольнити.

Ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2024 року скасувати.

Заяву заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на 1/6 частину земельної ділянки та 1/3 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1073, площею 0,4655 га, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 1/6 частину якої зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.11.2019, номер запису про право власності 34231999 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 49770456 від 20.11.2019) та на 1/3 частину якої зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.07.2019, номер запису про право власності 32308512 (індексний номер рішення про державну реєстрацію 47686469 від 09.07.2019), за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина Російської Федерації, тип Р, код держави RUS, номер 723602076, виданий 15.03.2013, орган, що видав ФМС 51001).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 травня 2024 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко