У Х В А Л А

Іменем України

23.01.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Величка О.В.,

з участю секретаря судового засідання Венгринюк О.Р.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Франківського районного суду м. Львова Ванівського Ю.М. від розгляду цивільної справи № 465/9931/21 за скаргою ОСОБА_1 на відкриття виконавчого провадження, -

в с т а н о в и в:

У провадженні судді Франківського районного суду м. Львова Ванівського Ю.М. перебуває цивільна справа за скаргою ОСОБА_1 на відкриття виконавчого провадження, подана у зв`язку із винесенням 17.01.2022 року судового наказу у справі № 465/9931/21.

13.11.2023 року боржником ОСОБА_1 подано до суду заяву про відвід судді Франківського районного суду м. Львова Ванівського Ю.М. від розгляду вказаної скарги. Заява мотивована тим, що, на думку боржника, суддею при вирішенні справи наказного провадження, у якій ОСОБА_1 визначений боржником, допущено ряд порушень, зокрема, без достатніх для цього підстав прийнято до розгляду заяву про видачу судового наказу, винесено судовий наказ, не надіслано копію такого боржнику, а також видано судовий наказ стягувачу без надання інформації про отримання такого боржником. Відтак, вважає, що суддя Ванівський Ю.М., який розглянув справу про видачу судового наказу стосовно ОСОБА_1 , підлягає відводу від розгляду скарги останнього, поданої на стадії виконання судового наказу.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Ванівського Ю.М. від 16.01.2024 року заявлений відвід визнано необґрунтованим. Заяву про відвід передано для вирішення судді, визначеному в порядку ст.33 ЦПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2024 року вказану заяву про відвід судді передано для розгляду судді Франківського районного суду м. Львова Величку О.В.

Згідно з ч.1 ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

За змістом ч.3 ст.40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до ч.8 ст.40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Вивчивши матеріали заяви про відвід судді, а також матеріали справи, враховуючи доводи заяви про відвід, суд вважає що вона не підлягає задоволенню, а відвід є необґрунтованим на підставі наступного.

Згідно з ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

За правилами, визначеними у ч.ч.3-4 ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді (ч.5 ст. 36 ЦПК України).

Розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про відвід судді, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Однією з процесуальних гарантій реалізації завдань цивільного судочинства і ухвалення законних та обґрунтованих рішень у цивільних справах є інститут відводу судді, що має на меті відсторонення від участі у справі суддів, щодо неупередженості яких є сумніви.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивними критеріями.

У Конвенції про захист прав і основних свобод людини (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 р.) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом (п. 1 ст. 6).

Водночас із прийняттям Європейським судом з прав людини нових рішень постійно поглиблюється тлумачення п. 1 ст. 6 Конвенції, з урахуванням проблем, пов`язаних з належним розумінням оціночних категорій «незалежний» і «безсторонній» суд у вітчизняному праві.

Визначення юридичного змісту оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий, що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Європейський Суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі.

Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

У даній справі заявлений ОСОБА_1 відвід судді Франківського районного суду м. Львова обгрунтований виключно незгодою ОСОБА_1 із процесуальними діями та рішеннями судді Ванівського Ю.М. при розгляді справи наказного провадження, у якій ОСОБА_1 має процесуальний статус боржника.

Водночас при вирішенні питання про відвід судді не встановлено ні суб`єктивних, ні об`єктивних критеріїв, які б свідчили про упередженість та відсутність безсторонності судді при здійснені розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

При цьому, суд виходить із того, що у разі незгоди з процесуальним рішенням суду учасник справи має можливість оскаржити його у встановленому законом порядку, а у випадку видачі судового наказу - подати заяву про скасування такого в порядку, визначеному ст.ст.170-171 ЦПК України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого ОСОБА_1 відводу судді Франківського районного суду м. Львова Ванівському Ю.М., а тому, у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 36, 40 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Франківського районного суду м. Львова Ванівського Ю.М. від розгляду цивільної справи № 465/9931/21 за скаргою ОСОБА_1 на відкриття виконавчого провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Величко О.В.