Єдиний унікальний номер судової справи 484/2852/23
Номер провадження 22-ц/812/65/24
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

22 січня 2024 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі: позивача ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Скалова С.Ю.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Первомайський «Райагробуд» рішення, яке ухвалено Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 24 жовтня 2023 року, під головуванням судді Мельничука О.В. о 14 год. 05 хв., в приміщені цього ж суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Первомайський «Райагробуд» про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги,

УСТАНОВИЛА:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Первомайський «Райагробуд» (далі ТОВ Первомайський «Райагробуд») про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ Первомайський «Райагробуд» укладено договір поворотної фінансової допомоги №01ПФД, за умовами якого позивач надав відповідачу поворотну фінансову допомогу у розмірі 395 000 грн., яку останній зобов`язався повернути у передбачений договором строк, що складає 1 рік з моменту надання поворотної фінансової допомоги.

Взятий на себе обов`язок ОСОБА_1 виконав належним чином, перерахувавши 22 червня 2020 року грошові кошти в розмірі 395 000 грн. на розрахунковий рахунок відповідача, в той час як відповідач належним чином своїх договірних зобов`язань не дотримав, та грошові кошти у передбачений договором строк не повернув.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив позов задовольнити, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором поворотної фінансової допомоги №01ПФД від 22 червня 2020 року в розмірі 395 000 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 22 628 грн. 63 коп., інфляційні втрати в розмірі 120 475 грн., а також судові витрати у справі.

26 червня 2023 року ТОВ Первомайський «Райагробуд» поштою надіслало до міськрайонного суду відзив, в якому просило у задоволені позовних вимог відмовити. Товариство зазначало, що з метою часткового виконання договору поворотної фінансової допомоги №01ПФД від 22 червня 2020 року підприємством 13 листопада 2020 року отримано в банку грошові кошти в розмірі 150 000 грн., та цього ж дня за видатковим касовим ордером №131 видано вказану суму коштів ОСОБА_1 під підпис. Крім того, 30 листопада 2020 року з метою повного виконання договору поворотної фінансової допомоги №01ПФД від 22 червня 2020 року, підприємством отримано в банку грошові кошти в розмірі 245 000 грн., та цього ж дня за видатковим касовим ордером №142 видано вказану суму коштів ОСОБА_1 під підпис.

Звернуто також увагу, що під час перевірки обставин та предмету позову, комісією, призначеною наказом №1/1 від 13 червня 2023 року ТОВ Первомайський «Райагробуд», встановлено відсутність на підприємстві первинних документів, а також договору поворотної фінансової допомоги №01ПФД від 20 червня 2020 року (оригіналів та копій), що підтверджується актом відсутності первинних документів від 13 червня 2023 року №1, а саме: прибуткових касових ордерів від 13 листопада 2020 року та 30 листопада 2020 року, видаткових касових ордерів від 13 листопада 2020 року та 30 листопада 2020 року, договору поворотної фінансової допомоги №01ПФД від 22 червня 2020 року. Крім того, комісією проведено службове розслідування, щодо відсутності первинної документації, за результатами якої складено акт службового розслідування №1 від 16 червня 2023 року.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ТОВ Первомайський «Райагробуд» на користь ОСОБА_1 395 000 грн. заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги; 22 628 грн. 63 коп. три проценти річних від простроченої суми; 120 475 грн. індекс інфляції, нарахований на суму заборгованості, а всього стягнуто 538 103 грн. 63 коп.

Стягнуто з ТОВ Первомайський «Райагробуд» на користь ОСОБА_1 5 381 грн. 04 коп. витрат по сплаті судового збору та 5 000 грн. витрат на правову допомогу, а всього 10 381 грн. 04 коп.

Судове рішення мотивовано тим, що оскільки ТОВ Первомайський «Райагробуд» свої зобов`язання за укладеним договором не виконало, борг не повернуло, доказів на підтвердження доводів про погашення заборгованості не надало, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з товариства на користь позивача заборгованості за договором та нарахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України процентів за прострочення виконання зобов`язанні та інфляційних втрат.

В апеляційній скарзі ТОВ Первомайський «Райагробуд», посилаючись на порушення міськрайонним судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення міськрайонного суду та постановити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції при вирішенні справи не було взято до уваги та не досліджено обставини, що викладені в Акті службового розслідування №1 від 16 червня 2023 року, який міститься в матеріалах справи. Не надано жодної правої оцінки паперовим копіям електронного документу роздруківкам з програми ведення бухгалтерського обліку, первинним документам (видатковим та прибутковим ордерам) та банківським випискам, які підтверджують повернення позивачу поворотної фінансової допомоги у загальному розмірі 395 000 грн. Також повернення коштів підтверджується карткою рахунку 6851 де відображені операції щодо повернення позивачу поворотної фінансової допомоги.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає таким вимогам.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, згідно з пп.14.1.257 ст.14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Проаналізувавши зміст підписаного сторонами договору, права та обов`язки за договором, умови надання та повернення грошових коштів, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку, що, за своєю правовою природою, укладений сторонами договір є договором позики, а тому під час вирішення спору необхідно керуватися положеннями ЦК України, що регулюють правовідносини, які виникли з договору позики.

Договір, в тому числі і договір позики, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

В силу ст.ст.509,525,526,598,610,611,622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначене у повній мірі стосується зобов`язань, пов`язаних з позикою, які не виконані належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями Глави 71 ЦК України.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права, а також реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст.640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК України).

Частиною першою ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Однак такий доказ повинен містити в собі визначені законом і сторонами істотні умови правочину.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Для цього, з метою правильного застосування ст.ст.1046,1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі №6-1967цс15.

З матеріалів справи убачається, що 22 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ Первомайський «Райагробуд» укладено договір поворотної фінансової допомоги за №01ПФД, за умовами якого позивач надав відповідачу поворотну фінансову допомогу у розмірі 395 000 грн.

Пунктами 4.1, 4.2 вищевказаного договору передбачено, що строк поворотної фінансової допомоги становить один календарний рік з моменту надання поворотної фінансової допомоги, та вказаний строк може бути продовжений за згодою сторін (а.с.11-12).

Відповідно до копії квитанції №31673168-1 від 22 червня 2020 року ОСОБА_1 перерахував на рахунок ТОВ Первомайський «Райагробуд» суму коштів в розмірі 395 000 грн.(а.с.4).

Отримання відповідачем вказаних коштів сторонами не заперечуються.

На спростовування доводів позовної заяви та на підтвердження факту повернення коштів позивачу, ТОВ Первомайський «Райагробуд» надало до міськрайонного суду:

копію витягів з чекової книжки (а.с.28-31),

копії банківських дебетових повідомлень від 13 листопада 2020 року та 30 листопада 2020 року (а.с.32,35);

паперову копію електронного документу (роздруківку прибуткового касового ордеру №40 від 13 листопада 2020 року з програми бухгалтерського обліку) (а.с.33);

паперову копію електронного документу (роздруківку видаткового касового ордеру №131 від 13 листопада 2020 року з програми бухгалтерського обліку) (а.с.34);

паперову копію електронного документу (роздруківку прибуткового касового ордеру №42 від 30 листопада 2020 року з програми бухгалтерського обліку) (а.с.36);

паперову копію електронного документу (роздруківку видаткового касового ордеру №142 від 30 листопада 2020 року з програми бухгалтерського обліку) (а.с.37);

паперову копію електронного документу (картки рахунку 6851 за січень 2019 року квітень 2023 року) (а.с.38).

Разом з тим, дослідивши вищевказані докази, колегія суддів не вважає їх належними та допустимим доказами, що підтверджують виконання відповідачем умов договору та повернення суми поворотної фінансової допомоги позивачу з огляду на таке.

У постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №169/506/17 (провадження №61-37213св18), від 24 червня 2021 року у справі №686/19271/19 (провадження №61-9459св20) зроблено висновки, що факт отримання та повернення грошових коштів доводять банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення (виплати) грошей до (з) каси товариства.

Отже, належними та допустимими доказами внесення/повернення особою коштів у готівковій формі можуть бути прибуткові та видаткові касові ордери, а у випадку внесення/повернення коштів у безготівковій формі таким доказом може бути відповідна банківська виписка.

Визначення первинного документу та загальні вимоги до оформлення первинних документів містяться у Законі України від 16 липня 1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704).

Згідно із ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У ч.3 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначено, що інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.ч.7,8 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Також згідно з ч.3 ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

З наведених підстав Верховний Суд дійшов переконання, що на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку систематизується інформація, що міститься в первинних документах. Відповідальність за будь-які розбіжності, що містяться у первинних документах та регістрах бухгалтерського обліку, несуть особи, які склали та підписали ці документи, власник або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством. Самі лише регістри синтетичного та аналітичного обліку не є належним та достатнім доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, якщо інформація, відображена в них, не підтверджена первинними документами. Тобто регістри синтетичного та аналітичного обліку є доказом повернення боргу за умови, що інформація, яка в них відображена, підтверджена первинними документами.

Наведені висновки узгоджуються з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 02 червня 2020 року у справі № 902/672/16, відповідно до яких допустимими доказами, що підтверджують вчинення господарської операції, передусім є первинний документ, який складений та оформлений належно і відповідно до вимог закону. Відсутність первинного документа спростовує існування господарської операції та факт виникнення у сторін прав та обов`язків за цією господарською операцією (сплатити кошти тощо). Недотримання вимоги закону про відображення інформації, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку (ч.3 ст.9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні»), не має наслідком спростування відповідної господарської операції та не впливає на права та обов`язки сторін, що виникають в результаті здійснення цієї господарської операції, оскільки у цьому випадку наслідки полягають у настанні відповідальності за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та за недостовірність відображених у них даних, для осіб, які склали та підписали ці документи (ч.8 ст.9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні»).

У цивільній справі, що переглядається, підприємство не надало первинних облікових документів, які складаються під час здійснення господарської операції або безпосередньо після її закінчення відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», на підтвердження здійснення господарської операції з повернення грошових коштів поворотної фінансової допомоги шляхом видачі позивачу готівки через касу товариства чи шляхом перерахування на банківський рахунок останнього, тому суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки про те, що відповідач не надав належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження повернення будь-яких сум за цим договором.

Документи, оформлені лише працівниками товариства, на які посилається відповідач, а саме акт службового розслідування №1 від 16 червня 2023 року, пояснювальні записки, паперові копії електронних документів не є первинними бухгалтерськими документами у розумінні ч.ч.1,2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які б підтверджували повернення товариством коштів позивачу, який заперечує факт отримання будь-яких коштів за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 22 червня 2020 року №01ПФД.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив докази та не взяв до уваги обставини, які мають значення для вирішення справи, не підтвердилися.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у оскаржуваному судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, колегія суддів вважає, що у справі, що переглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин. Доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків міськрайонного суду, а фактично спрямовані на зміну оцінки доказів, здійсненої судом.

Разом з тим, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З аналізу положень п.18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги розповсюджується дія п.18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції вищевказаних положень не врахував, та взяв до уваги розрахунок заборгованості за договором, наданий позивачем за період з 23 червня 2021 року до 23 травня 2023 року, відповідно до якого інфляційні втрати склали 120 475 грн., та три проценти річних 22 628 грн. 63 коп.

За такого колегія суддів вважає, що розмір інфляційних втрат, трьох процентів річних та період, за який вони повинні нараховуватися, підлягають відповідному корегуванню.

Так за період з 23 червня 2021 року по 23 лютого 2022 року індекс інфляції складає 1.06462820 ((100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100)).

За такого, враховуючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати за період з 23 червня 2021 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 25 528 грн. 14 коп. (395 000 х1.06462829 395 000).

Також, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період з 23 червня 2021 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 7 986 грн. 58 коп. (395 000 х3% х 246:365:100).

Відповідно до ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За такого, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2023 року слід змінити в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних від суми боргу, визначення загальної суми боргу за договором, задовольнивши вказані вимоги частково.

В решті задоволених позовних вимог суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Підстав для скасування ухваленого у справі рішення в частині стягнення з ТОВ Первомайський «Райагробуд» на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги в розмірі 395 000 грн. та відмови в задоволенні позову в цій частині на підставі доводів, які викладені в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено.

Частиною 13 статті141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що рішення суду підлягає зміні, необхідно відповідно змінити й розподіл судових витрат, здійснений судом першої інстанції.

При звернення до суду позивачем було сплачено 5 381 грн. 04 коп. судового збору та 5 000 грн. витрат на надання професійної (правничої) допомоги, які підлягають поверненню позивачу пропорційно задоволеним вимогам (428 514 грн. 72 коп.) від загальної суми позовних вимог (538 103 грн. 63 коп.), що становить 4 284 грн. 92 коп. (судовий збір), 3 981 грн. 50 коп. (витрати на професійну (правничу) допомогу) та відповідно загальний розмір судових витрат складає 8 266 грн. 42 коп.

За такого, судове рішення міськрайонного суду в частині визначення розміру стягнутого судового збору та витрат на професійну (правничу) допомогу з відповідача на користь позивача підлягає зміні.

Також необхідно провести розподіл судових витрат, понесених в апеляційній інстанції - сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Так, ТОВ Первомайський «Райагробуд» при зверненні з апеляційною скаргою сплатило судовий збір в розмірі 8 071 грн. 57 коп.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, на користь відповідача з позивача слід стягнути сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір пропорційно від суми, на яку зменшено стягнення порівняно із судом першої інстанції, тобто 1 644 грн. 18 коп.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Первомайський «Райагробуд» - задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2023 року змінити в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних від суми боргу, визначення загальної суми боргу за договором та судових витрат, задовольнивши вказані вимоги частково.

Зменшити суму стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Первомайський «Райагробуд» на користь ОСОБА_1 трьох процентів річних від простроченої суми з 22 628 (двадцять дві тисячі шістсот двадцять вісім) грн. 63 коп. до 7 986 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) грн. 58 коп., суму інфляційних втрат з 120 475 (сто двадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять) грн. до 25 528 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот двадцять вісім) грн. 14 коп., суму загального боргу з 538 103 (п`ятсот тридцять вісім тисяч сто три) грн. 63 коп. до 428 514 (чотириста двадцять вісім тисяч п`ятсот чотирнадцять) грн. 72 коп.

Зменшити розмір стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Первомайський «Райагробуд» на користь ОСОБА_1 суми судового збору з 5 381 (п`ять тисяч триста вісімдесят одна) грн. 04 коп. до 4 284 грн. (чотири тисячі двісті вісімдесят чотири) грн. 92 коп., суми витрат на професійну (правничу) допомогу з 5 000 (п`ять тисяч) грн. до 3 981 (три тисячі дев`ятсот вісімдесят одна) грн. 50 коп. та загальний розмір судових витрат з 10 381 (десять тисяч триста вісімдесят одна) грн. до 8 266 (вісім тисяч двісті шістдесят шість) грн. 42 коп.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2023 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Первомайський «Райагробуд» на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги в розмірі 395 000 (триста дев`яносто п`ять тисяч) грн. - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Первомайський «Райагробуд» 1 644 (одна тисяча шістсот сорок чотири) грн. 18 коп. в рахунок компенсації судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 25 січня 2024 року