З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"07" червня 2024 р. Справа № 608/459/24
Номер провадження2/608/296/2024
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді Яковець Н. В.
за участі секретаря Олійник О.С.
представника позивачки ОСОБА_2 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи без самостійних вимог Білобожницької сільської ради про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів, -
В лютому 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , за участі третьої особи без самостійних вимог Білобожницької сільської ради про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів. В позові вказується, що вона з ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2011 року, який розірвали відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області по справі №635/8663/14-ц від 04 листопада 2014 року, яке набрало законної сили 30 грудня 2014 року. Від шлюбу в них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вихованням дочки батько фактично не займався, самоусунувся від виконання своїх обов`язків по її вихованню, не спілкується з нею, не бере участі у фізичному і духовному розвитку дитини, не цікавиться її життям. Дочка ОСОБА_6 є особою з інвалідністю, потребує більших витрат, розмір аліментів, які нараховуються згідно рішення суду є надто мізерним. В зв`язку із воєнним станом з 24.02.2022 року, а також за станом свого здоров`я дочка ОСОБА_6 : психічні розлади, внаслідок дисфункції головного мозку, зниження інтелекту до рівня легкої розумової відсталості (згідно мед. висновку №2/9 від 07.03.2023р.) навчається онлайн у 3 класі КЗ «Харківська спеціальна школа №3» Харківської обласної ради з 01.09.2021 р. Згідно характеристики, дівчинка зростає у неповній родині, розвитком, лікуванням і вихованням дитини займається мати, ОСОБА_1 та її чоловік - ОСОБА_7 ; за період навчання батько Вероніки жодного разу на зв`язок з класним керівником, вихователем та іншими педагогами школи, не виходив. Тому, просить позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та змінити спосіб стягнення аліментів.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд їх задовольнити, не заперечують проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце слухання справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади та поштового повідомлення.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган опіки та піклування Білобожницької сільської ради в судове засідання не з`явився, від них надійшло клопотання про слухання справи за відсутності представника, висновок органу опіки і піклування підтримують в повному обсязі.
Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суду підтвердили відсутність відповідача в житті дочки ОСОБА_6 .
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, свідків та дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 09 вересня 2011 року, який розірвали відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області по справі №635/8663/14-ц від 04 листопада 2014 року, яке набрало законної сили 30.12.2014 р.
Від шлюбу в сторін є неповнолітня дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , за актовим записом № 67, виданим Виконавчим комітетом Роганської селищної ради Харківського району Харківської області 28.09.2012 р.
24 листопада 2014 року заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області по справі №635/8664/14-ц було ухвалено стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_9 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
24 липня 2015 року ОСОБА_7 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 923. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_11 ».
В сторін народився син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками записані ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , актовий запис №332, що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 виданого 24 травня 2017 року Дзержинським районним в місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.
Згідно характеристики КЗ «Харківської спеціальної школи №3» Харківської обласної ради вбачається, що ОСОБА_5 навчається у другому класі з 01.09.2021 року. За період навчання у дитини були виявлені низькі пізнавальні можливості. Програмовий матеріал дівчинка засвоює із значними труднощами, працездатність знижена, швидко втомлюється, втрачає інтерес, погано концентрується та відволікається,потребує частої зміни видів діяльності. Дівчинка зростає у неповній родині. Розвитком, лікуванням і вихованням дитини займаються мати ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_7 , які приділяють достатньо уваги її здоров`ю, навчанню, беруть активну участь у шкільних заходах, консультуються з педагогами, шкільним психологом. За період навчання з 01.09.2021 по 23.02.2022 батько ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , жодного разу не з`являвся в стінах школи, де навчається дитина, не виходив на зв`язок із класним керівником дитини та іншими педагогами, не цікавився її здоров`ям, розвитком, навчанням і вихованням. За період навчання онлайн (в умовах воєнного стану) з 24.02.2022 і до теперішнього часу батько ОСОБА_6 жодного разу на зв`язок з класним керівником, вихователем та з іншими педагогами школи, не виходив.
ОСОБА_5 є особою з інвалідністю, що стверджується посвідченням дитини інваліда віком до 18 років, з терміном дії до 07.03.2025 р. серії ДДА № 032311 від 12.04.2022 р.
Згідно медичного висновку №2/9 від 07 березня 2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька ВПО (зареєстрована АДРЕСА_2 має захворювання: психічні розлади внаслідок дисфункції головного мозку, органічного ґенезу із зниженням інтелекту до рівня легкої розумової відсталості з НМ І рівня.
Згідно відповіді від 03 травня 2023 №01-15/114-23, отриманої від КНП «Міської дитячої поліклініки №4» Харківської міської ради, декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, була укладена з ОСОБА_1 24.11.2015р., за медичною допомогою та консультацією до лікаря з яким укладена Декларація з питань стану здоров`я Вероніки зверталась особисто мати.
У відповідності з висновком органу опіки та піклування Білобожницької сільської ради, затвердженим на підставі рішення виконавчого комітету№67 від 26 квітня 2024 року ухвалено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Батько дівчинки ОСОБА_3 участі у житті дитини не бере, не забезпечує матеріально, не цікавиться її здоров`ям та навчанням.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частина першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності з ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов`язками з боку матері принижує гідність дітей, а наявність людини, яка юридично має права матері, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору.
Судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 добровільно «вибув» із життя дитини ще у 2014 році. Досліджені судом докази та їх оцінка, дає підстави констатувати, що з 2014 року і до цього часу, відповідач не цікавився життям дитини, не відвідував дошкільний заклад та школу в яких навчалась дитина, не цікавився її успіхами, не виявляв інтересу до розвитку дочки. Відповідач матеріально не забезпечував дитину протягом тривалого часу, не дбав про її харчування та здоров`я. Протягом вказаного періоду, відповідач не вживав жодних спроб відновити доступ до своєї дочки та не бажав підтримувати контакт із нею, внаслідок чого, між ними повністю втрачено зв`язок. Натомість встановлено, що ОСОБА_5 інтегрована у нову родину, проживає разом із матір`ю, її чоловіком (вітчимом) та їхнім спільним сином, має міцний зв`язок із ними, називає вітчима батьком. Натомість позивач створила всі необхідні умови для розвитку та виховання доньки, створила сім`ю, має житло, де проживають її діти, зокрема і донька ОСОБА_6 , утримує останню матеріально, дбає та піклуються про дитину.
Враховуючи відсутність перешкод, які б зумовлювали неможливість виконання відповідачем своїх батьківських прав та обов`язків, викладене вище свідчить про те, що ОСОБА_3 умисно та усвідомлено самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Встановити причини такої поведінки, під час судового розгляду, як і під час підготовки висновку органу опіки та піклування, не виявилось можливим, оскільки відповідач до суду не з`явився на спілкування із уповноваженими органами не виходив. Разом із тим, факт неналежного виховання відповідачем своєї доньки та свідомого нехтування своїми обов`язками доведено належними, допустимими та достовірними доказами, які суд оцінив кожен окремо та дав їм належну оцінку в сукупності.
Таким чином, на переконання суду, в даній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить приписам національного та міжнародного законодавства, а також практиці Європейського суду з прав людини, а тому викладені у прохальній частині позовної заяви вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. За таких обставин, виходячи, серед іншого, з найкращих інтересів дитини, суд доходить висновку про необхідність застосувати до відповідача крайній захід впливу у вигляді позбавлення батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки.
Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Так, ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Відповідно до ст. ст. 183,184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).
Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст. 181,192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.
Позивач, як одержувач, довела свої вимоги щодо необхідності зміни способу стягнення аліментів і суд з нею погодився, зокрема тому, що розмір, присуджених до стягнення аліментів, на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки на даний час збільшилися потреби у розвитку, навчанні та вихованні дитини, дитина є інвалідом, що також потребує додаткових витрат.
Враховуючи, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.
Таким чином суд вважає, що позовну вимогу щодо зміни способу стягнення аліментів слід задовольнити та змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_9 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 .
Керуючись ст. 150, ч. 1 ст. 164, ст.ст. 165, 166, 180-184 Сімейного кодексу України, ст. ст. 5, 13, 76, 81, 258, 259, 263, 265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Харківського районного суду Харківської області по справі №635/8664/14-ц від 24.11.2014 року та стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 (п`ять) тисяч гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н. В. Яковець