Провадження 2/235/1041/24
Справа 235/3186/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Філь О.Є.

за участю секретаря судового засідання Тищенко І.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в залі суду в м. Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

22 квітня 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебував у трудових відносинах з Відповідачем з 16.02.1998 року по 26.12.2019 року, остання посада Позивача була гірничим монтажником 5 розряду підземним, з повним робочим днем. Був звільнений у за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України.

Під час виконання трудових обов`язків Позивач отримав професійні захворювання.

24.12.2020 року складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, яким йому встановлено професійні захворювання: Хронічна радикулопатія L5,S1 праворуч в ст. затихаючого загострення з помірними статико- динамічними порушеннями, м`язово-тонічними та больовим синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) за класифікацією ОСОБА_3 та Пономарьової. Хронічний бронхіт ІІ ст., ф. затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (один-два) ст. Датою надходження повідомлення про наявність хронічного професійного захворювання (отруєння) до територіального органу Держпраці - 16.12.2020р. Встановлення остаточного діагнозу - 07.12.2020р.

13.04.2021 року він був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями. Йому було встановлено первинно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, безстроково.

При повторному огляді визнано інвалідом 3 групи за професійними захворюваннями безстроково.

Раніше хронічних професійних захворювань у Позивача виявлено не було, як вказано у п.15 акту.

Професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - важкості праці та пилу фіброгенної дії.

Позивач вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода.

Згідно пункту 18 акту, причиною виникнення професійного захворювання є пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксин кристалічний при вмісту вільного діоксиду кремнію від 5% до 10% - фактична величина 6,7-27,2 мг/м3, при нормативному значенні 4мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни - 80-87,5% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 139,9-212,9 при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 64-151,7 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 25-40 кг. При нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 300-25% зміни при нормативному значенні до 300-25% зміни. Нахили корпусу 125-185 разів за зміну, при нормативному значенні 51-100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 81-88 дБА, при нормативному значенні 80 дБА.

Таким чином, його робота на користь підприємства була надважкою, з перевищенням гранично допустимих норм.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1042 від 10.12.2020р. Висновком центральної лікарсько-експертної комісії від 07.12.2020р. встановлено Основний діагноз: Хронічна радикулопатія L5,S1 праворуч в ст. затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічними та больовим синдромом. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (II ст.), за класифікацією ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Хронічний бронхіт II ст., ф затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН I-II (один-два) ст. - захворювання професійні, встановлені вперше.

Супутній: Гіпертонічна хвороба ІІ ст. Ст. 2 СН 0. Ризик 3. Гіпербілірубінемія неясного генезу.

Відповідно до Витягу із амбулаторної карти ОСОБА_1 , згідно наданої медичної документації в анамнезії респіраторні захворювання, неврологічні та тарапевтичні захворювання, а саме: хронічний попереково - крижовий радикуліт. Хронічний обструктивний бронхіт. Регулярно лікується амбулаторно та в умовах стаціонару.

Згідно медичному висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 07.12.2020р. №42/1097 встановлено, що професійного характеру захворювання - захворювання професійні, встановлені вперше.

Протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, токсичних та подразнюючих речовин, фіз. навантажень та перехолодження.

Позивачу була надана Індивідуальна програма реабілітації інваліда №215 від 13.04.2021р., в якій встановлено група інвалідності 3, причина інвалідності у Позивача - професійне захворювання. Програма реабілітації була складена удруге. До того ж, у Позивача встановлені перелік обмежень, а саме: до самообслуговування, до пересування, до трудової діяльності.

Стан здоров`я Позивача залишається досить тяжким, у зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивач вважає, що внаслідок професійних захворювань йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму.

Позивач зазначає, що втрата працездатності та отримання інвалідності спричинили порушення його життєвих зв`язків та вимагає додаткових зусиль для організації життя і лікування, не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання, що негативно відбивається на душевному стані, відчуває душевні страждання та переживання, з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювання та тяжкого стану здоров`я, стало критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина.

Викладенні у позові обставини свідчать про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок підприємства-відповідача, працюючи на якому позивач отримав декілька професійних захворювань, які суттєво змінили його життя.

Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у 130 000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходить з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, тяжкості захворювань, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання професійних захворювань, а також незворотності значного погіршення стану здоров`я.

22 квітня 2024 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є.

23 квітня 2024 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження.

Відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву 23.04.2024 року, що підтверджується супровідним листом на а.с. 58. 10 травня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що відповідач не приховував тяжкість технологічного процесу. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. Відповідно до ч. 5 ст. 153 КЗпП України працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. Однак, за весь період роботи на ПрАТ «ШУ «Покровське» позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Позивачем додано до матеріалів справи медичний висновок лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідницький інститут промислової медицини» про наявність хронічного професійного захворювання та інші довідки, в яких зазначається, що хворіє позивач тривалий термін. Проте на підприємстві про це не було відомо. Позивач умисно приховував факт хронічної хвороби під час щорічних обов`язкових медичних оглядів. Відповідач вважає, що вимога позивача про стягнення 130 000,00 грн, як компенсації моральної шкоди є безпідставною та не підлягає задоволенню. Позовні вимоги позивача не підтверджуються належними доказами у справі, у зв`язку з чим вони не підлягають задоволенню. Відповідач просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

13 травня 2024 року від представника позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив в якому вона зазначила, що позовні вимоги позивача спрямовані не вказати на «прихованість» відповідачем тяжкість і шкідливість технологічного процесу, а саме на їх невдосконаленість, також зазначила, що п. 15 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 24.12.2020 року зазначено наступне: Раніше хронічних професійних захворювань виявлено у позивача не було. Тому твердження відповідача. Про те, що позивач умисно приховував факт хронічної хвороби під час щорічних обов`язкових медичних оглядів не відповідає дійсності. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Відповідачем з 16.02.1998 року по 26.12.2019 року, остання посада Позивача була гірничим монтажником 5 розряду підземним, з повним робочим днем. Був звільнений у за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 10-14).

Під час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 28.12.2020 року, згідно якому зазначений діагноз: Хронічна радикулопатія L5,S1 праворуч в ст. затихаючого загострення з помірними статико- динамічними порушеннями, м`язово-тонічними та больовим синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) за класифікацією ОСОБА_3 та Пономарьової. Хронічний бронхіт ІІ ст., ф. затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (один-два) ст. Датою надходження повідомлення про наявність хронічного професійного захворювання (отруєння) до територіального органу Держпраці - 16.12.2020р. Встановлення остаточного діагнозу - 07.12.2020р. (а.с. 15-17).

13.04.2021 року він був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями. Йому було встановлено первинно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, безстроково. При повторному огляді визнано інвалідом 3 групи за професійними захворюваннями безстроково (а.с. 77-78).

Раніше хронічних професійних захворювань у Позивача виявлено не було, як вказано у п.15 акту.

Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування.

Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійних захворювань позивача. Висновком МСЕК від 13.04.2021 року позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності, він визнаний інвалідом 3 групи, інвалідність встановлена безстроково (а.с. 78).

В зв`язку цим 22 квітня 2024 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством.

Судом встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що стан його здоров`я залишається досить тяжким, у зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивач вважає, що внаслідок професійних захворювань йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму.

Позивач зазначає, що втрата працездатності та отримання інвалідності спричинили порушення його життєвих зв`язків та вимагає додаткових зусиль для організації життя і лікування, не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання, що негативно відбивається на душевному стані, відчуває душевні страждання та переживання, з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювання та тяжкого стану здоров`я, стало критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина.

Позивач тривалий час перебував на лікуванні (а.с. 18-25, 27-47).

Вищезазначене законодавство, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з професійними захворюваннями згідно висновку МСЕК втрачена на 65 %, позивач визнаний інвалідом третьої групи безстроково.

Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 115 000грн.

Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Щодо стягнення на користь позивача суми відшкодування без відрахування з неї податків та інших обов`язкових платежів суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішенням, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, зокрема, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Правовий висновок про те, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються суми на відшкодування шкоди, завданої платнику податку внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, викладено також у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 264/5681/17, від 19 травня 2021 року у справі №180/377/20.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 12 000,00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладені обставини справи, а саме те, що позивач ОСОБА_1 був вимушений звертатися за правничою допомогою, витрачаючи на це грошові кошти, враховуючи, що справа не представляє значної складності, те, що всі необхідні матеріали були в наявності і збирати їх не було необхідності, складання позовної заяви також не представляло складності, справа розглядалась за відсутності учасників справи, в тому числі представника позивача, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, за надання правничої допомоги адвокатом Молчановою Н.В. на користь ОСОБА_1 з відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське» має бути стягнуто 3000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1150,00грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 237-1 КЗпП України, ст. 268 ЦК України, ст. ст. 13, 19, 81, 263-265ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому в результаті професійних захворювань у розмірі 115000,00 (сто п`ятнадцять тисяч)грн без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір в розмірі 1115,00грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн (три тисячі гривень).

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення складено 15 травня 2024 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Представник позивача ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське», , місцезнаходження: 85302, Донецька область, м. Покровськ, пл. Шибанкова, 1-а.

Суддя О.Є. Філь