Провадження № 2/204/1224/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , у якій позивачка просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 65 786 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 298 121 грн. 40 коп.

В обґрунтування позову, позивачка вказала на те, що у період з 20.03.2017 року по 16.12.2021 року остання знаходилася у трудових відносинах із ВО «ПМЗ ім.О.М. Макарова». 16.12.2021 року ОСОБА_1 була звільнена за власним бажанням. Під час знаходження позивача у трудових правовідносинах із відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 65 786 грн. Крім того, за затримку розрахунку при звільненні, за переконанням позивача, відповідач повинен понести відповідальність, тому заявлено вимогу стягнення, в порядку ст. 117 КЗпП України, середнього заробітку, у зв`язку з чим, позивачка вимушена звернутися до суду із зазначеною позовною заявою.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 13.12.2023 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

06.02.2024 року відповідач ВО «ПМЗ ім.О.М. Макарова» в Генерального директора Войт С., надав до суду відзив, в якому зазначив, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить відмовити у задоволені позовних вимог. Вказує, що причиною несвоєчасної виплати є факт наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасну виплату грошових коштів, а саме той факт, що ДП ВО «ПМЗ ім.О.М. Макарова» перебувало та перебуває і зараз в тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні, розірвання контрактів з Російською Федерацією, які складали питому вагу в загальній кількості, великі фінансові збитки. І як наслідки: великі фінансові збитки; відсутність обігових коштів; одноденний режим роботи на підприємстві на протязі 2015-2017 р.р.; простої; трьохденний режим роботи на підприємстві на протязі 2018 р.; одноденний режим роботи на підприємстві на протязі 2019-2023 р.р.; затримка виплати заробітної плати з вересня 2020 року по даний час. Звертають увагу, що на протязі 2019-2023 рр. та на даний час підприємство працює в одноденному режимі роботи, що підтверджується наказом по підприємству про режим роботи, які додаються. З 28.02.2022 р. і до 01.09.2023 р. підприємство знаходилось на простої, що підтверджується відповідними наказами. З січня 2023 року підприємство працює в одноденному режимі роботи. Просять врахувати ситуацію, яка склалася внаслідок війни, і поставила завод на межу виживання, оскільки наявна заборгованість з вересня 2020 року по заробітній платі працівникам складає понад 130,5 млн. гривень, відсутність обігових коштів, одноденний режим роботи на протязі 2019-2023 років. При цьому підприємство має врахувати не тільки інтереси окремого працівника, але й інтереси інших працівників, забезпечити можливість функціонування підприємства. Крім того, вказує на пропущення строків звернення до суду. На підтвердження вищевказаного надає: довідку про заборгованість по заробітній платі від 01.02.2024 року, довідку розрахунок середньоденної заробітної плати від 01.02.2024 року, копії наказів про одноденний режим роботи та простій підприємства.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно зі ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Судом встановлено, що згідно записів в трудовій книжці, заповненої 09.12.2015 року на ім`я ОСОБА_1 , остання перебував у трудових відносинах з ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова»: 20.03.2017 року прийнята на роботу (Наказ № 221ок від 20.03.2017 року); 16.12.2021 року звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП (Наказ № 1045-вк від 16.12.2021 року)» (а.с. 8-9).

Спірні відносини між сторонами виникли з підстав того, що при звільненні позивача розрахунок з нею не проведено.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Аналіз норм ст. ст. 47, 116 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, тощо) належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Така правова позиція викладена в поставах Верховного Суду України № 6-1395цс16 від 26.10.2016 року, № 6-788цс16 від 14.12.2016 року, № 6-2912цс16.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом з урахуванням вказаної норми надається оцінка доводів позивача в частині обґрунтування вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в заявленому розмірі.

Про надання відомостей щодо нарахованої і виплаченої зарплати вказано в ст. 110 КЗпП і ст. 30 Закону України «Про оплату праці» - при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Як вбачається з довідки ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» від 18.10.2023 року, ОСОБА_1 нарахована, але не виплачено заробітної плати за травень 2021 7381 грн.; червень 2021- 7446 грн.; липень 2021- 6720 грн.; серпень 2021- 6928 грн.; вересень 2021- 7362 грн.; жовтень 2021- 7397 грн.; листопад 2021- 7757 грн.; грудень 2021- 14 795 грн., а всього станом на 29.09.2023 року сума невиплаченої заробітної плати становить 65 786 грн. (а.с. 10).

Тим самим відповідач визнав ту обставину, що з його вини на день звільнення позивача з роботи остаточний розрахунок з ним не проведений, заборгованість складає 65 786 грн.

Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум; в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно пункту 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу вказано, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом встановлено, що 16.12.2021 року ОСОБА_1 подала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням.

Згідно наказу ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» № 1045-вк від 16.12.2021 року ОСОБА_1 звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Однак заборгованість по заробітній платі не була сплачена у день звільнення.

Оскільки на момент розгляду справи заборгованість з заробітної плати не виплачена позивачу, суд приходить до висновку, що з відповідача ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 65 786 грн., згідно довідки ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» Вих.№89 від 18.10.2023 року (а.с. 10), а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд приходить до наступних висновків.

За позицією позивача, відповідачем несвоєчасно проведено розрахунок, оскільки нараховані суми складових заробітку не виплачені в день звільнення, тому відповідач повинен понести відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України.

Посилання відповідача у своєму відзиві на тяжкий фінансовий стан, та у зв`язку з цим неможливість своєчасного розрахунку, суд не бере до уваги, оскільки відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», сама по собі відсутність коштів у роботодавця, відсутність фінансово-господарської діяльності не виключає його відповідальності на підставі статті 117 КЗпП України. Таке ж роз`яснення надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

Так, середньоденна заробітна плата позивача, відповідно до довідки від 18.10.2023 року, становить 435 грн. 85 коп. (а.с. 11)

У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17.12.2021 року по день постановлення рішення.

Суд зазначає, що з 17 липня 2022 року набрала чинність нова редакція ч.1 ст.117 КЗпП України, яка передбачає, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Таким чином, враховуючи положення ст. 117 КЗпП України щодо обмеження шестимісячним терміном, за який може бути стягнуто середній заробіток, з дати порушення прав ОСОБА_1 кількість робочих днів за період з 04.09.2023 року по 04.03.2024 року, становить 131 робочих днів.

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 04.09.2023 року по 04.03.2024 року включно, складає 57 096 грн. 35 коп. (435,85 грн. х 131 днів = 57 096 грн. 35 коп.)

Таким чином, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню у розмірі 57 096 грн. 35 коп. за період з 04.09.2023 року по 04.03.2024 року включно, з відрахування з цієї суми передбачених законом обов`язкових податків та зборів при виплаті.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволені та позивач був звільнений від сплати судового збору за цими позовними вимогами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Крім того, на користь позивача задоволено частково позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у сумі 2 981 грн. 21 коп. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційний розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1073 грн. 60 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 2, 19, 44, 47, 116, 117, 233, 238 КЗпП України, ст. ст. 12, 13, 76-82, 137, 141, 258, 259, 263-265, 274-279, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» (адреса: м. Дніпро, вул. Криворізька, буд.1, ) про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 65 786 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 57 096 грн. 35 коп. з відрахування з цієї суми передбачених законом обов`язкових податків та зборів при виплаті, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп., а всього сума у розмірі 123 955 грн. 95 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська