Справа №295/6165/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючої судді Стрілецької О.В.

за участі секретаря судового засідання Савченко Т.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши y відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області моральну шкоду, завдану протиправною бездіяльністю органу державної влади, в розмірі 419 438, 06 грн.

В обґрунтування позову вказано, що згідно з постановами Житомирського окружного адміністративного суду від 22.10.2021 у справі №240/13902/21, від 24.05.2022 у справі №240/42957/21, від 20.01.2023 у справі №240/18302/22 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 ; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яка полягає в порушенні порядку нарахування ОСОБА_1 пенсійних виплат, неправомірного обмеження їх розміру, та зобов`язано відповідача провести виплати пенсій з урахуванням проведеного перерахунку.

Згідно проведенного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області перерахунку невиплачених пенсій за судовими рішеннями заборгованість становить 419 438,06 грн.

Позивач посилається на те, що неважаючи на його численні звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вказані рішення суду не виконані в частині виплати заборгованості.

Мотивуючи заподіяння моральної шкоди позивач посилається на те, що він є особою з інвалідністю ІІ групи, у зв`язку з неправомірними діями відповідача загострились його хвороби та погіршився стан його здоров"я, він вимушений був звертатись за медичною допомогою до лікувальних установ. Тривалий час перебував у психологічній напрузі, оскільки для реалізації свого права на пенсію був вимушений неодноразово звертатись до суду за захистом порушених прав, в подальшому з листами до відповідача, тобто вживав додаткові заходи для відновлення порушеного права, внаслідок неправомірних відписок зазнав душевних переживань.

Розмір завданої йому моральної шкоди оцінений позивачем в сумі заборгованості по виплаті пенсії - 419 438,06 грн

ІІ. Процедура та позиції сторін

Ухвалою суду від 25.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

13.06.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вказала, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На виконання рішень Житомирського окружного суду №240/13902/21 від 22.10.2021, №240/42957/21 від 24.05.2022, №240/18302/22 від 20.01.2023 ОСОБА_1 проведений перерахунок пенсії.

Разом з тим вказує, що з 01.04.2021 функції з фінансування виплат пенсій покладені на Пенсійний фонд України, а не на його територіальні органи, а тому Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не є розпорядником бюджетних коштів. Відтак Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вжило всіх належних та необхідних заходів щодо повного та неухильного виконання рішення суду, його вина у невиплаті коштів відповідачу відсутня.

У відзиві на позовну заяву, також вказано, що виконавчі документи про стягнення коштів, боржником за якими є територіальний орган фонду, тобто державний орган, пред`являються на примусове виконання виключно до Державної казначейської служби, які виконуються в порядку черговості.

Крім того, представник відповідача ОСОБА_3 звертає увагу, що позивачем на підтвердження доводів заподіяння йому моральної шкоди не надано жодних доказів; не надані докази настання втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, які у розумінні ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача зазначає, що для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивачем не наведено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з протиправними діями відповідача утворювали підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, тому у задоволенні позову просить відмовити.

В судовому засіданні 23.07.2024 ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково вказав, що заборгованість за рішеннями суду на даний час не виплачена, він є особою з інвалідністю 2 групи, йому протипоказано будь-яке хвилювання, натомість неодноразові звернення до Головного управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та листи-відписки призвели до погіршення стану його здоров`я, він вимушений був проходити лікування в медичних установах. неправомірні дії відповідача полягають у невиплаті йому протягом тривалого часу належних йому пенсійних виплат, поведінку посадових осіб Головного управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області він розцінює як приниження, оскільки всі їх відповіді носять характер знущення.

Представник Головного управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області Єфремова О.В. в судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Звертала увагу суду, що згідно долучених довідок позивач мав проблеми зі здоров`ям ще з 2013 року, дії відповідача не могли вплинути на його стан здоров`я та завдати душевних страждать, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить підпис уповноваженої особи в повідомленні про вручення листа (а.с. 75), причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, а відтак відповідно до положень ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання в його відсутність.

ІІІ. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження, національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією довідки огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №549473 та пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 (а.с. 7,8).

Згідно з постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області від 10.02.2022 відкрито виконавче провадження ВП № 68607640 з виконання виконавчого листа №240/13902/21, виданого 25.01.2022 Житомирським окружним адміністративним судом, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 01.12.2020 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст. 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (а.с. 9).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області від 16.03.2023 відкрито виконавче провадження ВП № 71301322 з виконання виконавчого листа № 240/42957/21, виданого 11.11.2023 Житомирським окружним адміністративним судом, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 відповідно до довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання внутрішніх справ України по Житомирській області" від 15.07.2021 № 33/26/117-1727, з урахуванням проведених виплат (а.с. 10).

Відповідно до постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області від 08.05.2023 відкрито виконавче провадження ВП № 71751408 з виконання виконавчого листа №240/18302/22, виданого 17.04.2023 Житомирським окружним адміністративним судом, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 01.12.2020 ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром з урахуванням виплачених сум (а.с. 11).

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2024 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області протягом 30 днів подати до Житомирського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення у справі №240/18302/22 (а.с.13).

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 01.02.2024 зареєстровано кримінальне провадження за ч. 2 ст. 382 КК України за фактом не виконання службовими особами ГУПФ України в Житомирській області рішень Житомирського окружного адімністративного суду про перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії (а.с.14).

Відповідо до Звіту про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду нараховані доплати до пенсій ОСОБА_1 на виконання рішень Житомирського окружного адміністративного суду від 22.10.2021 у справі №240/13902/21, від 24.05.2022 у справі №240/42957/21, від 20.01.2023 у справі №240/18302/22 становить 419488,09 грн (а.с.15-20).

ОСОБА_1 неодноразово звертався до ГУПФ України в Житомирській області з листами вимогами про виплату нарахованої доплати до пенсії згідно рішень суду.

Відповідно до истів-відповідей, які є ідентичними за змістом №19457-17663/Г-02/8-0600/23 від 26.05.2023, №21295-19348/Г-02/8-0600/23 від 08.06.2023, №№21487-19662/Г-02/8-0600/23 від 09.06.2023, №23739-23848/Г-02/8-2800/23 від 20.06.2023, №22481-21006/Г-02/8-0600/23 від 21.06.2023, №2800-030201-8/56597 від 09.10.2023, №38893-38274/Г-02/8-0600/23 від 01.11.2023, №40163-39937/Г-02/8-0600/23 від 10.11.2023, №40627-40267/Г-02/8-0600/23 від 15.11.2023, №2800-030201-8/68024 від 30.11.2023, №42692-42191/Г-02/8-0600/23 від 05.12.2023, №560-45813/Г-02/8-0600/23 від 07.01.2024, №2800-030201-8/12354 від 27.02.2024, №8039-10926/Г-03/8-2800/24 від 05.03.2024, №8573-6205/Г-02/8-0600/24 від 27.03.2024, уповноваженими особами ГУПФ України в Житомирській області, Департаменту пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг, ОСОБА_1 повідомлено, що на виконання рішень суду проведені перерахунки пенсії, виплати не проводяться у зв`язку з відсутністю фінансування та будуть проведені в порядку черговості після виділення коштів з Державного бюджету України (а.с.22-43).

На день розгляду справи представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала, що позивачу заборгованість по пенсійним виплатам не виплачена.

Відповідно до долученої позивачем лікарської документації ОСОБА_1 має діагноз: дисциркуляторна енцефалопатія 3 ст. змішаного ґенезу. Залишкові явища лакунарних інфарктів в обох гемвсферах головного мозку. Хронічна ВБН з ліквородинамічними поршеннями та помірно вираженими вестибуло атактичними розладами з частини лікворогіпертенз. Гіпертонічна хвороба серця і нирок, не уточнена, ризик гіпертонічних криз. Неодноразово протягом 2022-2023 позивач проходив лікування в лікувальних закладах, в тому числі стаціонарно, протипоказана важка праця (а.с. 44-56, 78-79).

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17 вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

З урахуванням комплексного аналізу статей 3, 15, 16, 23, 1167 ЦК України компенсація за порушення права на виконання судового рішення у розумний строк як захід відповідальності держави має на меті відшкодування заподіяної немайнової шкоди фактом порушення процедурних умов, що забезпечують реалізацію цього права упродовж розумного строку, незалежно від наявності чи відсутності вини органів, на які покладено обов`язок щодо виконання судових актів, інших державних органів та їх посадових осіб, хоча законом у цьому випадку передбачена умисна форма вини особи, що завдала моральної шкоди.

Розглядаючи вимоги про компенсацію, суд встановлює факт порушення права на виконання судового рішення в розумний строк, виходячи зі змісту судових актів та інших матеріалів справи з урахуванням правової та фактичної складності справи, поведінки заявника, ефективності та достатності дій суду або судді, що здійснюються з метою своєчасного розгляду справи, ефективності та достатності дій органів, організацій або посадових осіб, на які покладено обов`язок щодо виконання судових актів, характер дій та діяльності, спрямованих на своєчасне виконання судового акта, загальної тривалості провадження у справі і виконання судового акта.

Оскільки сам факт порушення права на виконання судового акта в розумний строк свідчить про заподіяну немайнову шкоду (порушення права на судовий захист), а її відшкодування не залежить від вини органу або посадової особи. Особа, яка звернулася із заявою про компенсацію, не повинна доводити наявність цієї шкоди. Встановлення факту порушення права на виконання судового акта (рішення) в розумний строк є підставою для присудження компенсації.

Дії органів, організацій або посадових осіб, на яких покладено обов`язки з виконання судового акта, визнаються достатніми й ефективними, якщо вони здійснюються з метою своєчасного виконання такого акта. При цьому необхідно враховувати, зокрема, своєчасність видачі належним чином оформленого виконавчого документа, направлення його судом або стягувачем до органу, організації або посадовій особі, на яких покладено обов`язки щодо виконання судових актів, а також з`ясовувати, чи не викликана затримка у видачі або направленні виконавчого документа поведінкою заявника, наприклад шляхом ненадання ним реквізитів банківського рахунка.

Не можуть розглядатися як підстава, яка виправдовує порушення розумних строків виконання судового акта, обставини, пов`язані з організацією роботи органів і посадових осіб, які виконують судові акти.

Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії», заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Проблема невиконання остаточних рішень проти держави розглядалась у пілотному рішенні Європейського суду з прав людини проти України у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (рішення від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04), а також у ряді інших справ проти України, які також розглядались на основі усталеної практики Європейського суду з прав людини з цього питання. У п. 53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 18966/02; у справі «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року, заява № 67534/01; у справі «Дубенко проти України» від 11 січня 2005 року, заява № 74221/01; у справі «Козачек проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 29508/04).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи питання наявності ефективних засобів юридичного захисту щодо скарг на тривале невиконання судових рішень, наголосив, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту 1 ст. 1 Протоколу № 1 (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 18966/02).

Забезпечення адекватного та достатнього відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання рішень національних судів є прямим обов`язком держави. При цьому держава, запровадивши компенсаторний засіб юридичного захисту, має подбати про те, щоб такий засіб не вважався неефективним.

У справі «Скордіно проти Італії» Європейський суд з прав людини визначив ключові критерії для перевірки ефективності компенсаторного засобу юридичного захисту щодо надмірно тривалих судових проваджень.

Ці критерії, які також застосовні до справ про невиконання рішень (рішення у справі «Вассерман проти Росії» від 10 квітня 2008 року, заява № 21071/05, пп. 49 і 51), вимагають такого: позов про відшкодування має бути розглянутий упродовж розумного строку (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, п. 195); призначене відшкодування має бути виплачене без зволікань і, як правило, не пізніше шести місяців від дати, на яку рішення про його призначення набирає законної сили (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, п. 198); процесуальні норми стосовно позову про відшкодування мають відповідати принципові справедливості, гарантованому статтею 6 Конвенції (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, п. 200); норми стосовно судових витрат не повинні покладати надмірний тягар на сторону, яка подає позов, якщо її позов обґрунтований (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, п. 201); розмір відшкодування не повинен бути нерозумним у порівнянні з розміром відшкодувань, призначених Судом в аналогічних справах (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пп. 202 - 206 і 213).

У справі «Харук та інші проти України» (рішення від 26 липня 2012 року [комітет], заява № 703/05 та 115 інших заяв, п. 24 - 25), а також у ряді інших справ проти України, які стосувались тривалого невиконання рішень національних судів, ЄСПЛ, беручи до уваги принципи визначення розміру компенсації, яка присуджується в разі встановлення порушення Конвенції щодо невиконання рішень в подібних справах, визнав розумним та справедливим присудити 3 000,00 Євро кожному заявнику в заявах, які стосуються невиконання рішень тривалістю понад три роки, та 1 500,00 Євро кожному заявнику в інших заявах. Зазначені суми є відшкодуванням будь-якої матеріальної і моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат.

Європейський суд з прав людини також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування майнової шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір, але інша ситуація - коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пп. 203 - 204, та у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, п. 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у разі надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення у справі «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року, п. 100).

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди в разі надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №750/1591/18-ц.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши надані сторонами докази, встановивши фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що характер правовідносин свідчить про те, що права позивача порушені протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, яка полягає в невиплаті протягом тривалого часу належних позивачу пенсійних виплат.

Також суд вважає, що внаслідок такої неправомірної бездіяльності позивачу завдані душевні страждання, порушено звичайний спосіб його життя, завдано психоемоційне хвилювання, погіршився стан його здоров`я, тобто позивачу завдано моральну шкоду. Тривале невиконання рішень суду про виплату пенсійних коштів ОСОБА_1 , на переконання суду, безумовно мало на нього негативний вплив, спричинило йому негативні емоції.

Судом встановлено, що протиправна бездіяльність відповідача знаходиться в причинному зв`язку з заподіяними позивачу душевними стражданнями.

Безпідставним є посилання представника відповідача на відсутність його вини, оскільки як зазначено вище, наявність вини органу державної влади в порушенні прав фізичних осіб презюмується.

Таким чином, судом встановлено наявність всіх елементів, які є підставою для застосування цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди позивачу.

Положеннями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставин справи, враховуючи триваючий характер правопорушення, що полягає в систематичному невиконанні декількох рішень судів, які є обов`язковими для виконання, що є однією з засад судочинства, що безумовно причинило позивачу моральні страждання, зважаючи на особу позивача, який є особою з інвалідністю, має хронічні захворювання, за станом здоров`я йому протипоказані психоемоційні хвилювання, доведену глибину душевних страждань, які він зазнав у результаті протиправних дій відповідача, витрачені ним зусилля для додаткової організації свого життя, час, який знадобився позивачу для відновлення свого права; необхідність неодноразового звернення до суду за захистом порушених прав, керуючись приписами ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, співмірності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню в сумі 10 000,00 грн. Такий розмір моральної шкоди, на думку суду, є достатнім для відновлення порушених прав позивача та співмірним завданій моральній шкоді.

З огляду на положення ст. 1173 ЦПК України моральна шкода, завдана позивачу, підлягає відшкодуванню державою за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц.

Разом з тим, суд вважає, що підстави для стягнення моральної шкоди в розмірі 419438,06 грн, що становить заборгованість по невиплаченій пенсії, відсутні, такий розмір морального відшкодування є завищеним, не відповідає засадам розумності та справедливості.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з Держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, 10 000,00 грн.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: Житомирська область, Коростенський район, с. Барвінкове, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачі: Держава Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області; місцезнаходження: м. Житомир, вул. О. Ольжича,7, .

Державна казначейська служба України, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, 6,

Повний текст рішення складений 29.07.2024.

Суддя О.В. Стрілецька