Справа № 464/3048/23 Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/811/3521/23 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.О. Гай

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 23 листопада 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу, -

в с т а н о в и в:

10.05.2023 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги.

15.05.2023 року Сихівським районним судом м.Львова видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 в користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) місць загального користування в розмірі 4596,41 грн та за послуги з гарячого водопостачання в сумі 1137,36 грн, а також 268,40 грн судового збору.

21.11.2023 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про скасування судового наказу Сихівського районного суду м. Львова від 15.05.2023 року, яку обґрунтовувала відсутністю укладених між нею та ЛМКП «Львівтеплоенерго» договорів чи угод з надання послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та гарячого водопостачання, що свідчить про відсутність у неї обов`зку по сплаті вартості зазначених житлово-комунальних послуги. При цьому, дійшовши висновку про видачу судового наказу, суд першої інстанції не врахував, що квартиру АДРЕСА_1 відключено від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення та гарячого водопостачання цього ж будинку. Зазначила, що з доводів заяви ЛМКП «Львівтеплоенерго» про видачу судового наказу вбачається спір про право, що унеможливлює прийняття судом рішення в порядку наказного провадження. Враховуючи наведене, вважала відсутніми підстави для видачі судового наказу про стягнення з неї заборгованостіза житлово-комунальні послуги, а тому просила такий скасувати. Разом з тим зазначала, що 26.10.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пицем А.А. відкрито виконавче провадження №73160138 з примусового виконання оскаржуваного судового наказу, а також останнім прийнято постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, про розшук майна боржника. Отже, внаслідок неправомірних дій стягувача, приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження, в межах якого накладено арешт на її банківські рахунки, на які, зокрема, вона отримує соціальні виплати для малолітніх дітей, а також на її майно, тому просила суд в порядку ст. 444 ЦПК України вирішити питання про поворот виконання судового наказу та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А. Крім того, просила суд стягнути з стягувача в її користь судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 134,20 грн та 5500,00 грн витрат на правничу допомогу.

Оскаржуваною ухвалою заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу задоволено частково.

Скасовано судовий наказ Сихівського районного суду м. Львова від 15.05.2023 року у справі №464/3048/23 (провадження №2-н/464/1152/23) про стягнення з ОСОБА_1 в користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) місць загального користування в розмірі 4596,41 грн та послуги з гарячого водопостачання в сумі 1137,36 грн, а також 268,40 грн судових витрат по сплаті судового збору.

Стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» в користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 134 (сто тридцять чотири) гривні 20 (двадцять) копійок.

Стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 400 (чотириста) гривень.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалу суду в частині стягнення судових витрат оскаржило «Львівтеплоенерго».

Вважає ухвалу суду в цій частині незаконною, необгрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норми процесуального права та з невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи.

Зазначає, що Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу у порядку, передбаченому розділом ІІ «Наказне провадження», у якому передбачено спрощений судовий розгляд. Заява про скасування судового наказу подана ОСОБА_1 також у порядку, передбаченому розділом ІІ «Наказне провадження». Відповідно до ч. 2 ст. 42 ЦПК України у справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник. Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом II ЦПК України «Наказне провадження». Зазначеним розділом ЦПК України не передбачено порядку відшкодування судових витрат понесених боржником. Крім того, згідно ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. Отже, сума судового збору, сплачена у наказному провадженні, підлягає відшкодуванню в користь заявника лише у разі пред`явлення ним позову до боржника. Таким чином, судовий збір сплачений при подачі заяви про скасування судового наказу, відшкодуванню не підлягає.

Просить ухвалу суду в частині стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» в користь ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі 134,20 грн, а також витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 400,00 грн скасувати.

Ухвалу суду в частині стягнення судових витрат також оскаржили ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 .

Вважають ухвалу суду в цій частині незаконною, необгрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норми процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначають, що стягуючи в користь боржника 400 гривень витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції порушив принцип відповідності та спірмірності обсягу фактично наданих адвокатом послуг, який включав підготовку та подання до суду заяви про скасування судового наказу, вивчення матеріалів даної справи та матеріалів виконавчого провадження № 73160138 з виконання судового наказу № 464/3048/23 від 23.08.2023 року. При цьому, стягнувши в користь Палиги 400 грн витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції не врахував, що згідно долучених до матеріалів справи договору, додаткової угоди та Акту наданих послуг розмір таких становить 5 500 грн, що підтверджено належними доказами.

Просять ухвалу суду в частині стягнення в користь ОСОБА_1 із ЛМКП «Львівтеплоенерго» судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 400 грн скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ЛМКП «Львівтеплоенерго» в користь ОСОБА_1 5 500 грн витрат на професійну правничу допомогу, в решті ухвалу суду залишити без змін.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подану ними скаргу підтримав, з підстав наведеній у ній, проти скарги ЛМКП «Львівтеплоенерго» заперечив.

Представник ЛМКП «Львівтеплоенерго» - Бокало Т.А. подану ЛМКП «Львівтеплоенерго» скаргу підтримала, проти скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заперечила.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід задоволити частково, а апеляційну скаргу ЛМКП «Львівтеплоенерго» - задоволити з наступних мотивів.

Згідно положень ч. 1 ст. 160 ЦПК україни судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Наказне провадження - один із видів проваджень цивільного судочинства, у якому без розгляду справи по суті на підставі безспірних вимог та доказів, поданих заявником, видається судовий наказ, згідно з яким з боржника стягуються грошові кошти.

Як убачається з матеріалів справи, 10.05.2023 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги.

15.05.2023 року Сихівським районним судом м.Львова видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 в користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) місць загального користування в розмірі 4596,41 грн та за послуги з гарячого водопостачання в сумі 1137,36 грн, а також 268,40 грн судового збору.

21.11.2023 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про скасування судового наказу, в якій просила скасувати судовий наказ, виданий 15.05.2023 року Сихівським районним судом м. Львова, та стягнути з ЛМКП «Львівтеплоенерго» в її користь 134 грн 20 коп судового збору та 5500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Як убачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з заявою про скасування судового наказу ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 134,20 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 13.11.2023 року.

На підтвердження розміру понесених судових витрати на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 надала суду договір про надання правової допомоги №Т-6/3-23 від 06.09.2023, укладений між адвокатом Охмаком М.В. та Палигою О.Б., додаткову угоду №2 від 07.11.2023 до договору про надання правової допомоги №Т-6/3-23 від 06.09.2023, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1231828, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Охмаком М.В., а також акт наданих послуг до договору про надання правової допомоги №Т-6/3-23 від 06.09.2023, згідно якого загальний розмір винагороди (фіксований гонорар) Адвокатського об`єднання за надання правової допомоги становить 5500 грн.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_3 в частині стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» в її користь судового збору та витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з можливості застосування у даних правовідносинах аналогії закону, а саме ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами. Відтак, враховуючи, що заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу підлягала задоволенню, судовий збір, сплачений нею при зверненні з такою заявою в розмірі 134,20 грн, на думку суду першої інстанції, підлягав стягненню з ЛМКП «Львівтеплоенерго». При цьому, стягуючи з ЛМКП «Львівтеплоенерго» в користь ОСОБА_1 400 грн витрат на професійну правову допомогу, суд першої інстанції виходив зі встановленого законом обов`язку стягувача компенсувати такі витрати боржнику, складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг та витраченого адвокатом часу (адвокат не приймав участь у судових засіданнях), принципів співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Згідно п. 3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Водночас, процесуальний закон, зокрема глава 8 «Судові витрати» розділу І ЦПК України, розділ II ЦПК України не містить норми, відповідно до якої, у випадку скасування судового наказу на стягувача за судовим наказом покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат.

Судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням положень частин 3 та 8 статті 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, при цьому, в силу принципу змагальності сторін, обов`язок доведення обставин, що мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, покладається саме на сторони по справі.

Стягувач за правилами наказного провадження позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. Саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

Враховуючи, що з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 боргу за житлово-комунальні послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося у порядку наказного провадження, заява боржника про відшкодування судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду з заявою про скасування судового наказу, виданого за результати розгляду вимог стягувача, та витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає, оскільки стягнення зі стягувача в користь боржника понесених судових витрат у наказному провадженні нормами ЦПК України не передбачено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З наведених мотивів, ухвалу суду в частині стягнення судових витрат слід скасувати, в решті ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволити частково.

Апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» задоволити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 23 листопада 2023 року в частині стягнення судових витрат скасувати.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15 березня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра