КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 522/2857/19
Провадження № 2/947/95/24
УХВАЛА

25.01.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі - Матвієвої А.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Слідчого управління ГУНП в Одеській області, Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

19.02.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Слідчого управління ГУНП в Одеській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2019 року вказану позовну заяву було передано до Київського районного суду м. Одеси за підсудністю.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І.

09.11.2020 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено заочне рішення по справі, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 грн.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 16.04.2021 року заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 09.11.2020 року скасовано. Призначено розгляд справи у підготовче судове засідання.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 07.07.2021 року судом залучено до участі по справі - Головне управління Національної поліції в Одеській області.

25.05.2021 року до суду надійшло клопотання від позивача про зупинення провадження у справі у зв`язку його тяжким захворюванням до закінчення курсу хіміотерапії.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 02.09.2021 року зупинено провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Слідчого управління ГУНП в Одеській області, Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Одеській області, про стягнення матеріальної та моральної шкоди до 02 лютого 2022 року.

27.06.2022 року Керівником апарату Київського районного суду міста Одеси видано розпорядження №255 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, на підставі якого проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, відповідно до якого справу розподілено судді Калініченко Л.В., що підтверджується протоколом від 27.06.2022 року.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В. від 29.06.2022 року вказану цивільну справу, провадження в якій зупинено, прийнято до свого провадження.

Вказану копію ухвали суду було скеровано на адресу місця проживання позивача, яка вказана останнім у позові, разом з листом про надання інформації щодо актуальності підстав для зупинення провадження по справі у зв`язку з лікуванням останнього.

23.08.2023 року позивачем отримано копію вказаної ухвали суду та листа з вимогою про надання інформації щодо актуальності підстав для зупинення провадження по справі, що підтверджується рекомендованим повідомленням про отримання поштової кореспонденції наявним в матеріалах справи.

24.08.2023 року до суду від позивача надійшло клопотання про закриття провадження по справі №522/2857/19, яке підлягає розгляду судом в судовому засіданні з повідомленням учасників по справі.

Враховуючи неповідомлення позивачем на запит суду інформації про наявність підстав для подальшого зупинення провадження у справі, відсутності в матеріалах справи актуальних доказів на підтвердження актуальності підстав для подальшого зупинення провадження у справі, судом 04.09.2023 року постановлено ухвалу, якою поновлено провадження по справі та призначено дату, час і місце провадження підготовчого судового засідання.

Позивач будучи незгодним з вказаною ухвалою суду, 14.09.2023 року надав до Одеського апеляційного суду відповідну апеляційну скаргу, за наслідком чого Київським районним судом міста Одеси 09.10.2023 року скеровані матеріали справи до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.10.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 04.09.2023 року повернуто особі, яка їх подала.

06.11.2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Київського районного суду міста Одеси та 07.11.2023 року передані головуючому судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В. від 07.11.2023 року призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання з повідомленням учасників справи на 11 грудня 2023 року о 11 год. 00 хв.

У підготовче судове засідання призначене на 11.12.2023 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

За наслідком неявки позивача по справі до підготовчого судового засідання без поважних причин, судом було ухвалено відкласти підготовче судове засідання на 25.01.2024 року о 10 год. 30 хв.

У підготовче судове засідання призначене на 25.01.2024 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

До підготовчого судового засідання призначеного на 25.01.2024 року з`явився представник відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області вважав наявними підстави для залишення позовної заяви без розгляду за наслідком повторної неявки позивача до судового засідання без поважних причин.

Інші учасники справи до підготовчого судового засідання не з`явились.

Заслухавши пояснення представника відповідача, оглянувши матеріали справи, за наслідком повторної неявки позивача по справі до підготовчого судового засідання без поважних причин, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтею 223 ЦПК України врегульовані наслідки неявки в судове засідання учасника справи, відповідно до яких зокрема передбачено наступне.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав зокрема:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі зокрема:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Поряд з цим, частиною п`ятої вказаної статті встановлено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України врегульовано, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо зокрема належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.;

Отже, залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення на стадії підготовчого провадження по справі або стадії розгляду справи по суті, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання (у тому числі підготовче) позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.

Також, враховуючи редакцію статті 257 ЦПК України, з урахуванням внесених змін Законом № 3200-IX від 29.06.2023, залишення позову без розгляду здійснюється судом за наявності вказаних причин як на стадії підготовчого провадження, так і на стадії розгляду справи по суті.

Приймаючи вищевказані положення процесуального законодавства, суд зазначає наступне.

З вище встановлених судом обставин та матеріалів справи вбачається, що після повернення матеріалів цивільної справи з Одеського апеляційного суду за наслідком розгляду апеляційної скарги позивача на ухвалу суду від 04.09.2023 року, позивач по справі ОСОБА_1 двічі поспіль не з`явився до підготовчих судових засідань призначених на 11.12.2023 року та 25.01.2024 року.

Позивач по справі повідомлявся про дату, час і місце проведення вказаних підготовчих судових засідань у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, а саме шляхом скерування судової повістки через засоби поштового зв`язку разом з рекомендованим повідомленням про вручення поштової кореспонденції за адресою місця проживання ОСОБА_1 , яка вказана останнім особисто у позовній заяві, як адреса його проживання та адреса для листування, якою є: АДРЕСА_1 .

Вказана поштова кореспонденція повернута до суду двічі без вручення, у тому числі з підстав відсутності адресата за вказаною адресою.

Частиною 8 статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Таким чином, судом було вжито всіх можливих передбачених чинним законодавством заходів стосовно належного та своєчасного повідомлення відповідача стосовно розгляду даної цивільної справи, а неотримання судової кореспонденції є свідомою бездіяльністю позивача та умисним неотриманням судової повістки.

Позивач відповідних доказів щодо поважності причин неявки у судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, не представив, як і не висловив волевиявлення на розгляд справи за його відсутності після призначення до розгляду після скасування заочного рішення суду.

Підстави для відкладення чи зупинення провадження по справі у відповідності до положень ст. 223 ЦПК України відсутні.

На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку про встановлення двох поспіль неявок сторони позивача до підготовчого судового засідання, будучи належним чином сповіщеним про дату, час і місце їх проведення, без надання належних доказів на підтвердження неявки.

Судом враховується, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в такому разі має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17, провадження № 61-4437св20, від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19, провадження № 61-15254св20, від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20.

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20 зазначив, що норма, передбачена частиною п`ятою статті 223 ЦПК України, дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. З огляду на викладене суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду з тих підстав, що належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у судове засідання, що передбачено частиною п`ятою статті 223 та пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України. Разом з тим Верховний Суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21, провадження № 11-126заі22.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язки добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 643/856/15-ц (провадження № 61-8953св20), від 21 грудня 2020 року у справі № 484/146/16-ц (провадження № 61-3299св20)).

Додатково суд враховує, що прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Це забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору (постанови Верховного Суду, від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц, провадження № 61-17220св18, від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц, провадження № 61-9020св21, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц, провадження № 61-2876св20).

У рішенні від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03, у справі «Цихановський проти України» ЄСПЛ зазначив «:…. саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні»

Приймаючи вищевказані положення законодавства, суд вважає, що неявки сторони позивача у підготовчі судові засідання, що мають сталий характер, призводять до неможливості розгляду справи, а також приймаючи перебування справи в провадженні суду, після скасування заочного рішення суду, в строк починаючи з 16.04.2021 року, тобто більше двох з половиною років, призводить до порушення судом строків розгляду справи та може бути наслідком порушення прав та інтересів інших учасників процесу в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, в порушення зазначених норм процесуального права та не зважаючи на прийняті судом заходи зі сприяння реалізації позивачем своїх прав, позивач не виконав покладених на нього процесуальних обов`язків та не вчинив дії з прийняття участі в судових засіданнях, будучи ініціаторами цього судового провадження.

Приймаючи неналежну процесуальну поведінку позивача по справі з нез`явлення до підготовчих судових засідань, предмет позову, суд вважає відсутніми підстави для розгляду справи за відсутності сторони позивача по справі за наявними матеріалами справи.

За наслідком вищевикладеного в цілому, з урахуванням того, що сторона позивача вдруге поспіль не з`явилась до призначених судових засідань на стадії підготовчого провадження без поважних причин, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце їх проведення, приймаючи відсутність підстав для розгляду справи за відсутності сторони позивача, у відповідності до норм Цивільного Процесуального Кодексу України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, вищевикладених правових позицій Верховного Суду, суд дійшов висновку та вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до Слідчого управління ГУНП в Одеській області, Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, підлягає залишенню без розгляду.

Також дії суду не порушують права позивача, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, залишення позову без розгляду не порушує право позивача на доступ до суду, а є способом вжиття дій направлених на усунення неналежних виконань позивачем своїх процесуальних обов`язків та певною мірою заходом суду для протидіяння здійсненим перепонам для руху справи створюваними недобросовісними учасниками справи, оскільки недієздатність суду протидіяти такім діям є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Одночасно суд зазначає, що залишення позову без розгляду, не перешкоджає позивачеві повторному зверненню до суду з таким позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення його заяви без розгляду.

Керуючись ст. п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Слідчого управління ГУНП в Одеській області, Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що залишення позову без розгляду, не перешкоджає повторному зверненню до суду з цим позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду складено 25.01.2024 року.

Головуючий Калініченко Л. В.