ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2080/24 Справа № 229/6838/23 Суддя у 1-й інстанції - Рибкіна Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м.Кривий Рігм. Кривий Ріг

справа № 229/6838/23

провадження № 22-ц/803/2080/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді Тимченко О.О.,

Суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

за участю секретаря судового засідання Юрченко Г.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 229/6838/23за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»,

на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 23 листопада 2023 року (суддя Рибкіна Н.М.), ухвалене в приміщенні Дружківського міського суду Донецької області,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 23 січня 2020 року біля станції «Дружківка», 1059 км., електропоїзд №6017 (ЕРТ2Т-7142), під керуванням машиніста ОСОБА_3 , скоїв наїзд на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер. Обставини смерті ОСОБА_4 було встановлено рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 03 лютого 2022 року у справі № 229/6208/21, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року. Зазначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що узгоджується з пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Він, втратив рідного батька, з яким, крім кровних зв`язків, мав спільний побут та проживання, назавжди позбавлений можливості отримувати від нього підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну і жодні зусилля з його сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Він не зможе отримати від батька пораду, не зможе розділити святкування радісних подій в житті або розраховувати на допомогу в негативних подіях. Втратив батька в молодому віці, коли порада та підтримка батька є особливо потрібними та важливими. Смерть батька спричиняє йому страждання , як і для будь-якої людини, не може не спричиняти зміну в психоемоційному стані дитини. Зазначає, що у зв`язку зі смертю батька у нього виникли додаткові обов`язки по відношенню до своєї матері, оскільки вона є особою з інвалідністю і потребує допомоги, а зі смертю чоловіка стала ще більш вразливою.

Просив суд стягнути з АТ «Українська Залізниця» на свою користь 300 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Дружківського міського суду Донецької областівід 23 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто із акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 200 000 грн, в задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 2000 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що відсутність вини водія електропотягу та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати сину загиблого моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). З огляду на вимоги розумності і справедливості, розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати ОСОБА_2 , на думку суду, у зв`язку зі спричиненням смерті його батька, повинна становити 200 000 грн, оскільки сама моральна шкода пов`язана зі стражданнями ОСОБА_2 , душевними переживаннями та непоправними наслідками у вигляді спричинення смерті його батька.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, АТ «Українська залізниця» посилається на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог позивача та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 200 000 грн моральної шкоди.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що загибель громадянина ОСОБА_4 відбулась внаслідок його власного непрямого умислу та непереборної сили, тому підстави для відшкодування шкоди в даному випадку у відповідача відсутні. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів, якими він може підтвердити завдану йому моральну шкоду та її розмір, а також доказів, які б підтверджували факти, що стали наслідком сильних душевних страждань та пережитого нервового стресу.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином,

Представник АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Відповідно до повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22 вересня 2017 року батьком позивача ОСОБА_2 є ОСОБА_4 (а.с. 11).

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 28 січня 2020 року вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10)

З постанови слідчого від 24 квітня 2020 року вбачається, що 23 січня 2020 року приблизно о 22 годині 00 хвилин біля станції «Дружківка», 1059 км, стався наїзд пасажирського електропоїзда № 6017 під керуванням машиніста ОСОБА_5 на пішохода ОСОБА_4 , який від отриманих травм помер. Факт наїзду було встановлено в ході досудового розслідування кримінального провадження, тому між наїздом на ОСОБА_4 електропоїздом, та смертю останнього, наявний причинно-наслідковий зв`язок. Даною постановою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000085 від 23 січня 2020 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях машиніста ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення. (а.с. 6-8)

Відповідно до листа АТ «Укрзалізниця» № ЦЦТех-08/288 від 08 вересня 2021 власником електропоїзду є структурний підрозділ «Лиманське моторвагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця», Акціонерного товариства Українська залізниця». Машиніст вказаного електропоїзду ОСОБА_3 працює у структурному підрозділі «Лиманське моторвагонне депо», регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніст електропоїзда з 17 березня 1997року по теперішній час. (а.с.9)

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність вини водія електропотягу та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати сину загиблого моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що під час розгляду справи не було доведено належними доказами, що пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_4 , як на цьому наголошує відповідач. З огляду на вимоги розумності і справедливості, розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати ОСОБА_2 , на думку суду, у зв`язку зі спричиненням смерті його батька, повинна становити 200 000 грн, оскільки сама моральна шкода пов`язана зі стражданнями ОСОБА_2 , душевними переживаннями та непоправними наслідками у вигляді спричинення смерті його батька.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними та такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до вимог частин 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20).

При цьому, згідно з частиною другою статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, тобто груба необережність потерпілого може бути підставою для зменшення розміру відшкодування, а не відмови у повному обсязі.

Отже, висновок суду першої інстанції стосовно того, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови в захисті порушеного права, оскільки за змістом вищезазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Аналогічний висновок Верховного Суду міститься в постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 127/13341/20.

В даному випадку обставин непереборної сили або умислу потерпілого не встановлено.

Стосовно доводів апеляційної скарги про розмір моральної шкоди та ненадання позивачем доказів на підтвердження спричинення йому такої шкоди, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що моральна шкода позивачу завдана смертю його батька, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивача йому душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до смерті батька в житті позивача неможливо. Тобто, сам факт загибелі батька є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача.

Такий висновок відповідає правовий позиції, викладеній Верховним Суду, в постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 545/3210/18.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд першої інстанції врахував глибину та тривалість моральних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок смерті батька, та із застосуванням принципів розумності і справедливості дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 200 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothersv. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorouv. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 23 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: Я.М.Бондар

В.П.Зубакова