Житомирський апеляційний суд
Справа №290/109/23 Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М.В.
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Коломієць О.С.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №290/109/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Ковальчука М.В. в смт. Романів,

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням уточненої позовної заяви просила змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) та стягувати щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову зазначає, що згідно судового наказу Романівського районного суду Житомирської області від 15 серпня 2018 року у справі №290/645/18 з відповідача на її користь щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що аліменти, які стягуються з відповідача в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину недостатньо для матеріального утримання доньки, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Зазначає, що відповідач може сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), адже має постійний дохід, так як наразі є військовослужбовцем. Враховуючи викладене просила задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Змінено спосіб стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , що визначений судовим наказом Романівського районного суду Житомирської області від 15 серпня 2018 року у цивільній справі №290/645/18 з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу). Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати частково, зменшивши розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частини.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що ОСОБА_2 не знав про справу №290/109/23, про існування оскаржуваного судового рішення дізнався від державного виконавця. Стверджує, що ОСОБА_2 не заперечує проти сплати аліментів, однак заперечує проти їх розміру. Вказує, що в житті ОСОБА_2 мають місце зміни, як в частині матеріального так і сімейного стану, а саме: між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб; у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 народилася спільна дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; дружина відповідача перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку; дружина відповідача від попереднього шлюбу має двох дітей, які перебувають на утриманні ОСОБА_2 ; відповідач надає матеріальну допомогу своїй матері. Враховуючи вищевикладене просить рішення Романівського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2023 року частково скасувати та зменшити визначений розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частини.

19 лютого 2024 року на електронну адресу суду від представника ОСОБА_1 ОСОБА_7 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що саме у зв`язку з недостатністю коштів на утримання дитини ОСОБА_1 звернулася до суду про зміну способу стягнення аліментів. Стверджує, що ОСОБА_2 в змозі сплачувати аліменти у більшому розмірі, адже згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, сума доходу ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2022 по 4 квартал 2022 року становила 380 943,05 грн. Зазначає, що зміни у сімейному житті ОСОБА_2 настали після того, як рішення Романівського районного суду Житомирської області від 10.04.2023 у справі №290/109/23 набрало законної сили, а тому не являються безумовною обставиною для скасування судового рішення, що набрало законної сили. Вказує, що посилання ОСОБА_2 на те, що він надає матеріальну допомогу своїй матері є необґрунтованими, оскільки не додано доказів того, що його мати має незадовільний стан здоров`я та у зв`язку з цим потребує допомоги.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно судового наказу Романівського районного суду Житомирської області від 15 серпня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно стягуються аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

З довідки Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області №317 від 25.01.2023 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з ОСОБА_1 та знаходиться на її утримані.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, сума доходу ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2022 року становить 380 943,05 грн.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 №606 від 13.01.2024 ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 10.03.2022 по теперішній час.

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 28.02.2023 Чуднівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 народилася спільна дитина - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

Згідно довідки ПП «Глибочанське ОСМА» №81 від 27.12.2023 ОСОБА_8 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 19.09.2023.

Відповідно до довідки Глибочанського старостинського округу Волощук С.О. проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 спільно з: ОСОБА_9 , 1989 року народження, ОСОБА_6 , 2023 року народження, ОСОБА_10 , 2015 року народження та ОСОБА_5 , 2009 року народження.

Згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_9 слідує, що останньою неодноразово перераховувалися кошти матері відповідача ОСОБА_11 .

Задовольняючи позов суд першої інстанції врахував вік дитини, її потреби, які не можуть бути меншими визначеного законодавством прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, рівність обов`язку обох батьків щодо участі в утриманні дитини до її повноліття та той факт, що відповідач будь-яких доводів для заперечення позовних вимог не навів, доказів, які б підтверджували його неспроможність у сплаті аліментів в розмірі, в якому просить позивач, не надав.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отримувати необхідний і достатній розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із вимогами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Частина перша статті 192 СК України встановлює, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Між тим право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на визначену законодавчу можливість змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Так, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).

Згідно із частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина друга вказаної статті встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

У відповідності до роз`яснень, наданих у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у частині першій статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, системний аналіз норм статей 181 - 184 СК України з врахуванням роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», дає підстави дійти висновку про те, що право на стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини має той з батьків, з ким проживає дитина, і право вибору способу виконання обов`язку щодо утримування дитини належить виключно останньому.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №037-VIII було внесено ряд змін до Сімейного кодексу України, зокрема, надано право позивачу у справах про стягнення аліментів самостійно обирати спосіб їх стягнення у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі, а також змінювати спосіб стягнення аліментів, визначений попереднім рішенням суду, за окремим позовом, незалежного від наявності у платника аліментів офіційного працевлаштування та отримання регулярного чи мінливого заробітку (доходу).

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (абзац 4 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Як вбачається з матеріалів справи, саме зміну (збільшення) розміру раніше стягнутих аліментів через зміну способу їх стягнення мала на увазі ОСОБА_1 , пред`являючи позов. Підставами позову слугували обставини, які, на думку позивачки, тягнуть через зміну способу стягнення аліментів із відповідача (з твердої грошової суму на частку від доходу) збільшення розміру аліментів. Тобто, право стягувача аліментів на пред`явлення вимоги про зміну способу стягнення аліментів і збільшення розміру аліментів унаслідок такої зміни не заперечується, як таке.

Разом з тим, згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, діючим законодавством чітко визначено, що правом ініціювати спір про зміну способу стягнення аліментів наділений лише одержувач аліментів, тоді як платник аліментів наділений лише правом на зменшення (збільшення) розміру аліментів, які з нього стягуються у спосіб, що обраний одержувачем.

З такими позовними вимогами у даній справі платник аліментів ОСОБА_2 не звертався. За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , зокрема, що стосуються зміни матеріального та сімейного стану, розцінюються судом критично і до уваги не приймаються, оскільки не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, за обраним позивачем способом захисту своїх інтересів, що виключає можливість апеляційного суду робити висновки стосовно обставин, які не входять до предмета доказування у даній справі.

Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції інстанцій наявності у платника аліментів іншої новонародженої дитини та непрацездатної дружини, яка доглядає за дитиною, є безпідставними, оскільки судом було визначено розмір аліментів на неповнолітню дитину у частці від заробітку (доходу) батька, тобто змінено спосіб їх стягнення.

Крім того, саме ОСОБА_2 повинен довести обставини, якими він обґрунтовує свої заперечення, а також його неможливість сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Доказів свого майнового стану суду не надав.

Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин, які б унеможливлювали сплату відповідачем аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, останній, у передбаченому ст. ст. 12, 81 ЦПК України порядку, суду також не надав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 про факт розгляду справи та прийняте рішення не знав, оскільки рішення ухвалено без його участі, без отримання ним жодних повідомлень про виклик до суду для участі у розгляді справи, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення суду з огляду на наступне.

Встановлено, що згідно відповіді Романівської селищної ради №361/04-32 від 08.02.2023 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів. Постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно супровідного листа №741/2023 від 10.02.2023 ОСОБА_2 на поштову адресу: АДРЕСА_2 було направлено копію ухвали про відкриття провадження від 10.02.2023 та копію позовної заяви з додатками.

Відповідно до поштового повідомлення за штрих кодовим ідентифікатором 8971 ОСОБА_2 отримав копію ухвали про відкриття провадження від 10.02.2023 та копію позовної заяви з додатками 23.02.2023, що підтверджується його підписом про отримання (а. с. 21).

Таким чином, доводи апеляційної скарги у вказаній частині є необгрунтованими.

У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 встановлено, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Адже, позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану.

Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (висновки Верховного Суду викладені у постанові від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20).

Варто також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі №554/3355/20).

Відповідно Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» (на час подання позову) прожитковий мінімум протягом року залишався на рівні 01 грудня 2022 року і для дітей віком від 6 до 18 років становив 2833 грн.

Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 7 грудня 2006 року №31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олсон проти Швеції" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява №2091/13 у справі "М.С. проти України" йдеться про визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання та, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Доводи апеляційної скарги про те, що діти дружини відповідача від попереднього шлюбу перебувають на утриманні ОСОБА_2 не підтвердженні належними та допустимими доказами.

Посилання позивача на те, що він здійснює догляд за своєю матір`ю ОСОБА_11 не є підставою для зменшення розміру аліментів на дитину.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що мати позивача ОСОБА_11 має незадовільний стан здоров`я чи фінансові труднощі та у зв`язку з цим потребує допомоги.

Колегія суддів виходить з принципу захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їхньої життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони б мали тоді, коли утримувались обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

ОСОБА_2 не позбавлений права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану однієї із сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді