ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 637/1197/19 Номер провадження 22-ц/814/71/24Головуючий у 1-й інстанції Тордій Е.Н. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Василенко Ганни Вікторівни, представника ОСОБА_1 , на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 25 січня 2022 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного текста судового рішення 27 січня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визначення порядку користування майном.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, з урахуванням уточнень вимог просив ухвалити рішення, яким:

здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя нежитлової адміністративної будівлі літ.А,А2,а1, загальною площею 66,5 м.кв., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

виділити ОСОБА_1 у власність частину нежитлової адміністративної будівлі літ.А,А2,а1, загальною площею 66,5 м.кв., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

виділити ОСОБА_3 у власність частину нежитлової адміністративної будівлі літ.А,А2,а1, загальною площею 66,5 м.кв., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

встановити між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 порядок користування нежитловою адміністративною будівлею літ.А,А2,а1, загальною площею 66,5 м.кв., розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , згідно варіанту №2 висновку судової будівельно-технічної експертизи №514 від 30 квітня 2021 року, а саме:

ОСОБА_3 виділити у користування такі приміщення: коридор «1» площею 2,4 м.кв., нішу «2» площею 0,7 м.кв., кабінет «3» площею 12,1 м.кв., коридор «4» площею 15,6 м.кв., демонтовану нішу «5» площею 1,4 м.кв.;

ОСОБА_1 виділити у користування такі приміщення: кабінет «6» площею 14,9 м.кв., кабінет «7» площею 10,4 м.кв., котельню «8» площею 6,9 м.кв., коридор «9» площею 2,1 м.кв.

Припинити право спільної сумісної власності сторін на нежитлову адміністративну будівлю літ.А,А2,а1, загальною площею 66,5 м.кв., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішити питання судових витрат.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2010 року по 04 лютого 2015 року, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2015 року.

У період перебування у шлюбі, а саме 17 липня 2012 року, ними було придбано згідно договору купівлі-продажу нежитлову адміністративну будівлю, літери А, А2, а1, загальна площа якої становить 66.5 кв м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1

Після розлучення вони з колишньою дружиною не дійшли згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема, відповідачка спірну нежитлову будівлю віддала третім особам в користування. У зв`язку з чим колишня дружина перешкоджає йому користуватися та володіти належною йому часткою майна. Вважає, що оскільки майно придбане в період шлюбу з відповідачкою, то воно належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності.

У серпні 2021 року ОСОБА_2 пред`явила зустрічний позов до ОСОБА_1 , з урахуванням уточнень вимог просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право особистої приватної власності на нежитлову адміністративну будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , мотивуючи заявлені вимоги тим, що спірне нерухоме майно придбане, хоча і під час перебування з ОСОБА_1 у шлюбі, але за її власні кошти, а також за кошти її батьків.

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 25 січня 2022 року зустрічний позов ОСОБА_2 залишений без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 25 січня 2022 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

Адвокат Василенко Г.В., представник ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом вимог матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції у порушення визначеної законом презумпції спільності майна, придбаного подружжям у період шлюбу, поклав тягар доказування саме на нього.

Суд першої інстанції у порушення правил оцінки доказів поклав в основу своїх висновків докази, які долучені відповідачкою до зустрічного позову, який залишений судом без розгляду.

Долучені відповідачкою письмові докази, зокрема виписки з банківського рахунку самої відповідачки та фінансові звіти її матері ОСОБА_4 , можуть свідчити лише про наявність у них певних доходів, при цьому суд проігнорував докази про отримання доходів позивачем.

Суд першої інстанції не проаналізував зміст договору купівлі-продажу, відповідно до якого спірне нерухоме майно придбане за згодою відповідачки. Факт сплати коштів за придбане майно підтверджений актом прийому передачі майна, що спростовує показання свідків, допитаних за клопотанням відповідачки.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отриманий.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що з 17 липня 2010 року по 04 лютого 2015 року позивач та відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішення Шевченківського районного суду Харківської області про розірвання шлюбу (а.с.9, 10).

Із свідоцтва про народження (серія НОМЕР_1 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ Харківської області від 06 квітня 2011 року) вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_5 , батьками якої відповідно вказані ОСОБА_1 і ОСОБА_6 (а.с.171).

22 вересня 2018 року відповідачка вдруге одружилася та змінила прізвище на « ОСОБА_7 » згідно свідоцтва про шлюб (серія НОМЕР_2 видане Шевченківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 22 вересня 2018 року).

Згідно договору купівлі продажі, укладеного 17 липня 2012 року між головою ліквідаційної комісії Шевченківського районного колективного комбінату по наданню комунальних послуг сільському населенню «Райсількомунгосп» Кравченком В.Д. і ОСОБА_1 , останній придбав нежитлову будівлю АДРЕСА_1 за 75 000.00 грн.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 25 січня 2016 року №52007171 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення (будівля) літери А, А2, а1, загальна площа 66.5 кв м, адреса розташування: АДРЕСА_1 (а.с.11, 12, 42, 43).

Зі звіту від 03 жовтня 2019 року про незалежну оцінку нежитлової будівлі літ.«А», «А2», а1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що ринкова вартість об`єкта оцінки становить 141 600 грн (а.с.26-54).

Висновком будівельно-технічної експертизи № 514 від 30 квітня 2021 року (а.с.124-133) визначено два варіанти поділу спірного нерухомого майна.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем суду не надано доказів про придбання сторонами спірного нежитлового приміщення за спільні кошти, отже відсутні правові підстави вважати спірне нежитлове приміщення об`єктом спільної сумісної власності подружжя у розумінні статей 60,61Сімейного кодексу України та його поділу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

У постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, від 09 січня 2019 року у справі № 643/4589/15-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 за наслідками розгляду спорів з подібними фактичними обставинами і відповідними правовідносинами сформульовані такі правові висновки.

Нормами ст.335, ст.368 ЦК України, ст.60, ст.70 СК України закріплена презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Презумпція спільності майна може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

У такому разі заінтересована особа (один із подружжя) може довести, що майно придбане нею (ним) у шлюбі, але за її (його) особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її (його) особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У підтвердження своїх доводів ОСОБА_2 подала суду такі письмові докази: банківська виписка по рахунку ОСОБА_2 за період із січня 2011 року по грудень 2011 року (т.1 а.с.176), згідно якої витрачено коштів за цей період 4 490 грн, а внесено 4 735,24 грн; копії звітів суб`єкта малого підприємництва ОСОБА_4 , матері ОСОБА_2 , у яких зазначені розміри виручки від реалізації товарів у третьому кварталі 2010 року та у певному кварталі (не вказано) 2011 року (т.1 а.с.177,178).

Наведені докази не підтверджують ту обставину, що спірне нерухоме майно придбане за особисті кошти ОСОБА_2 , вони лише свідчать про те, що у матері ОСОБА_2 малися певні доходи на час придбання спірного нерухомого майна, у самої позивачки, по суті, доходів не було.

Показання свідка ОСОБА_4 , матері ОСОБА_2 , слід сприймати критично з урахуванням відсутності будь-яких об`єктивних доказів, які підтверджують її пояснення, враховуючи також те, що вона є матір`ю відповідачки.

Показання свідка ОСОБА_8 апеляційний суд визнає суперечливими, так як він, зокрема стверджував у суді першої інстанції про те, що кошти за відчужене нежиле приміщення сплатила ОСОБА_4 через банківську установу, але у справі відсутній фінансовий документ, де платником за договором від 17 липня 2012 року вказана ОСОБА_4 .

Інших належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів (ст.77-ст.80 ЦПК України), які б спростовували презумпцію спільності майна, придбаного у шлюбі, всупереч приписам ст. 81 ЦПК України відповідачка ОСОБА_2 суду не надала.

З урахуванням наведеного слід визнати доведеним факт належності спірного нерухомого майна до спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , яке з огляду на наявність спору підлягає поділу шляхом визнання за кожним із подружжя права на його частину.

Висновком будівельно-технічної експертизи № 514 від 30 квітня 2021 року (т.1 а.с.124-133) визначено два варіанти поділу спірного нерухомого майна, позивач просить визначити порядок користування за другим варіантом, запропонованим експертом, при цьому відповідачкою суду не заявлено обґрунтованих заперечень щодо такого порядку користування нежитловим приміщенням.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1 416 грн (1% від вартості майна) за три позовні вимоги майнового характеру та 768,40 грн за позовну вимогу немайнового характеру = 2 184,40 грн.

ОСОБА_1 сплатив: 776,08 грн (т.1 а.с.1) + 1 000 грн (т.1 а.с.16) + 384,20 грн (а.с.68) = 2 160,28 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 недоплачено судовий збір у розмірі 24,12 грн.

Визначаючи ринкову вартість нежитлового приміщення адміністративної будівлі літ. «А», а1 загальною площею 66,5 кв.м, ОСОБА_1 сплачено 1 000 грн (т.1 а.с.25) та за проведення судово будівельно - технічної експертизи сплачено 9 420 грн (т.1 а.с.97, 154)

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 160,28 + 1 000 + 9 420 = 12 580,28 грн, а на користь держави - 24,12 грн несплачених при подачі позову до суду.

Подаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 сплатив 3 700 грн судового збору (т.2 а.с.41)

Апеляційну скаргу задоволено на 100%, таким чином з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 700 грн.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката Василенко Ганни Вікторівни, представника ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 25 січня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення по суті заявлених вимог.

Позовні ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визначення порядку користування майном задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину нежитлової адміністративної будівлі літ.А,А2,а1, загальною площею 66,5 м.кв., розташоваої за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_9 право власності на частину нежитлової адміністративної будівлі літ.А,А2,а1, загальною площею 66,5 м.кв., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_9 на нежитлову адміністративну будівлю літ.А,А2,а1, загальною площею 66,5 м.кв., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 порядок користування нежитловою адміністративною будівлею літ.А,А2,а1, загальною площею 66,5 м.кв., розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , згідно варіанту №2 висновку судової будівельно-технічної експертизи №514 від 30 квітня 2021 року, а саме:

ОСОБА_3 виділити у користування такі приміщення: коридор «1» площею 2,4 м.кв., нішу «2» площею 0,7 м.кв., кабінет «3» площею 12,1 м.кв., коридор «4» площею 15,6 м.кв., демонтовану нішу «5» площею 1,4 м.кв.

ОСОБА_1 виділити у користування такі приміщення: кабінет «6» площею 14,9 м.кв., кабінет «7» площею 10,4 м.кв., котельню «8» площею 6,9 м.кв., коридор «9» площею 2,1 м.кв.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 16 280,28 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір у розмірі 24,12 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 15 травня 2024 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов