ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3936/24 Справа № 205/1120/18 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

19 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Скарга обґрунтована тим, що 05.06.2018 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі № 205/1120/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 збільшено розмір аліментів до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили. 02.10.2018 року державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Тимошенко Ольга Юріївна винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 57314360 на підставі Виконавчого листа Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/1120/18 від 05.06.2018 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 18.09.2019 року державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Бабенко Євгенія Миколаївна винесла постанову про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню № 57314360, 11.01.2020 року - постанову про передачу виконавчого провадження № 57314360, 15.01.2020 року - постанову про прийняття виконавчого провадження № 57314360, 21.09.2020 року державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Бабенко Євгенія Миколаївна - постанову про накладення штрафу по виконавчому провадженню № 57314360, 30.08.2021 року - постанову про передачу виконавчого провадження № 57314360. 22.10.2021 року головний державний виконавець Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктор Степанович виніс постанову про прийняття виконавчого провадження № 57314360, 26.06.2023 року - постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 57314360. 02.09.2023 року ОСОБА_1 направив до АТ КБ «Приватбанк» запит про надання інформації стосовно підстав для арешту рахунків, а до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій, заяву зняття про арешту з заробітної банківської картки. 04.09.2023 року ОСОБА_1 направив до про Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 06.09.2023 року державний виконавець виніс постанову про скасування заходів примусового виконання та постанову про зняття арешту з коштів по виконавчому провадженню № 57314360. 07.09.2023 року скаржник отримав лист виконавчої служби, з якого дізнався про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів та Розрахунок нарахування виконавчого збору по виконавчому провадженню № 57314360. 14.09.2023 року ОСОБА_1 направив до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) запит про надання інформації та клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, 17.09.2023 року запит про надання інформації. Починаючи з 02.10.2018 року ОСОБА_1 сплачує аліменти добровільно, незважаючи на неналежне виконання державними виконавцями вимог Закону України «Про виконавче провадження» під час відкриття, передачі, прийняття виконавчого провадження, винесення рішень та зарахування квитанцій, якими Боржник підтверджує оплату аліментів щомісячно. Оскільки Автоматизована система виконавчих проваджень (далі - АСВП) не містить доказів про передачу виконавчого провадження (далі - ВП) № 57314360 від державного виконавця Тимошенко О.Ю. до ОСОБА_3 , а також прийняття його останньою, скаржник вважає, що всі постанови, винесені після передачі ВП ОСОБА_3 , є такими, що винесені без повноважень, а бездіяльність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є протиправною. Також скаржник вважає постанову від 18.09.2019 року про арешт коштів боржника незаконною, оскільки не зроблено запити до ДФС, внаслідок чого накладено арешт на єдиний зарплатний рахунок боржника, що є рахунком із спеціальним режимом відповідно до позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 27.06.2019 року по справі 916/73/19, а також накладено арешт за відсутності заборгованості по аліментам. Постанова про накладення штрафу від 21.09.2020 року винесена за відсутності заборгованості у боржника, а також без урахування того, що в період з 12.03.2020 року по 01.07.2023 року діяв карантин через Ковід-19, що є форс-мажором та відповідно до ст. 617 ЦК України звільняє боржника від відповідальності за порушення зобов`язання. Окрім того, скаржник вважає, що виконавче провадження має виконуватися за його місцем реєстрації: АДРЕСА_1 є неналежним місцем виконання. Таким чином, державний виконавець Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц В.П. не набув повноважень у ВП, оскільки ОСОБА_3 не мала повноважень передавати ВП до іншого відділу, тобто всі постанови ОСОБА_5 є незаконними та підлягають скасуванню. У скарзі зазначено, що у розрахунок, складений 11.09.2023 року, не враховано період з 05.06.2018 року по вересень 2021 року, тобто він є неповним. Також розрахунок складено без направлення запитів про доходи ОСОБА_1 , отже, без відомостей про реальні доходи боржника, а боржник працює та отримує доходи. Окрім того, розрахунок складено за офіційною заробітною платою у м. Миколаєві, а не за заробітною платою електромонтера з ремонту та обслуговування в м. Миколаєві. До того ж, у розрахунку не враховано всі платежі, здійснені боржником. Розрахунок виконавчого збору не відповідає вимогам закону, так як постанова про стягнення виконавчого збору державним виконавцем не виносилась, розмір заборгованості є невірним, оскільки вона відсутня. При цьому, скаржник зазначає. що станом на дату подачі даної скарги йому не видано жодної постанови, за клопотанням від 14.09.2023 року боржника з матеріалами ВП не ознайомлено.

На підставі викладеного, просить:

- задовольнити клопотання про поновлення строку для оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Бабенко Євгенії Миколаївни та Головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктора Степановича по виконавчому провадженню № 57314360;

- визнати дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Бабенко Євгенії Миколаївни по виконавчому провадженню № 57314360, неправомірними;

- визнати дії Головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктора Степановича по виконавчому провадженню № 57314360, неправомірними;

- визнати бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Бабенко Євгенії Миколаївни по виконавчому провадженню № 57314360, протиправною;

- визнати бездіяльність Головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктора Степановича по виконавчому провадженню № 57314360, протиправною;

- постанови державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Бабенко Євгенії Миколаївни про арешт коштів боржника від 18.09.2019 року, про накладення штрафу по виконавчому провадженню № 57314360 від 21.09.2020 року, визнати незаконними;

- скасувати Постанову державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Бабенко Євгенії Миколаївни про арешт коштів боржника від 18.09.2019 року по виконавчому провадженню № 57314360;

- скасувати Постанову державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Бабенко Євгенії Миколаївни про накладення штрафу від 21.09.2020 року по виконавчому провадженню № 57314360;

- постанови Головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктора Степановича про прийняття виконавчого провадження від 22.10.2021 року, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.06.2023 року по виконавчому провадженню № 57314360;

- скасувати Постанову Головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктора Степановича про прийняття виконавчого провадження № 57314360 від 22.10.2021 року;

- скасувати Постанову Головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктора Степановича про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 57314360 від 26.06.2023 року;

- скасувати Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 11.08.2023 року Головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктора Степановича по виконавчому провадженню № 57314360;

- скасувати Розрахунок нарахування виконавчого збору (основної винагороди приватного виконавця) від 10.08.2023 року Головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктора Степановича по виконавчому провадженню № 57314360;

- зобов`язати Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скласти Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів враховуючи отримані доходи, заробітну плату та сплачені аліменти за період з 2018 року ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) по виконавчому провадженню № 57314360;

- зобов`язати Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути порушення, а саме поновити порушене право скаржника ОСОБА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення зі скаргою на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бабенко Євгенії Миколаївни щодо винесення постанов про арешт коштів боржника, про накладення штрафу та на дії головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктора Степановича щодо винесення постанов про прийняття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, складення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 11.08.2023 року та розрахунку нарахування виконавчого збору від 10.08.2023 року задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 строк на звернення зі скаргою на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бабенко Євгенії Миколаївни щодо винесення постанов про арешт коштів боржника, про накладення штрафу та на дії головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктора Степановича щодо винесення постанов про прийняття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, складення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 11.08.2023 року та розрахунку нарахування виконавчого збору від 10.08.2023 року.

Скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задоволено частково.

Визнано дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бабенко Євгенії Миколаївни неправомірними в частині неврахування оплати аліментів та доходу боржника при складенні розрахунку від 30.08.2021 року.

Зобов`язано головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктора Степановича здійснити розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 57314360 з липня 2018 року.

У іншій частині скарги відмовлено (т. 2 а.с. 68-85).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали суду та прийняття нового рішення про повне задоволення скарги (т. 2 а.с.94-105).

В порядку ст. 360 ЦПК України, від Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просили ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.09.2018 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист про збільшення розміру стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини (т. 1 а.с.83-84).

За заявою стягувача постановою старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Тимошенко О.Ю. від 02.10.2018 року відкрито виконавче провадження № 57314360 за вищевказаним виконавчим документом (т. 1 а.с.91).

Матеріали виконавчого провадження містять розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, здійснений при виконанні виконавчого листа, виданого 14.11.2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 500 грн., починаючи з 02.10.2014 року та до повноліття дитини. Відповідно до вказаного розрахунку, який не є предметом оскарження, заборгованість ОСОБА_1 станом на 05.07.2018 року склала 16 077,49 грн. (т. 1 а.с. 98-99).

Як вбачається з копій ВП № 57314360, державним виконавцем зроблено запити до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС) щодо рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями, про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб, Пенсійного фонду України про осіб-боржників. які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, про осіб-боржників, які отримують пенсії. Згідно з відповідями ДФС від 18.10.2018 року та 19.10.2018 року інформація щодо ОСОБА_1 відсутня. Відповідно до відповідей Пенсійного фонду України інформацію по ОСОБА_1 не знайдено (т. 1 а.с.101-104).

У листопаді 2018 року Заводським відділом ДВС м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області здійснено виклик ОСОБА_1 , надіслано сторонам ВП розрахунок заборгованості по сплаті аліментів. Однак, матеріали ВП не містять доказів отримання скаржником зазначених документів. Також у листопаді 2018 року Заводським відділом ДВС м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області направлено до банків вимогу про надання інформації щодо рахунків та залишків коштів (т. 1 а.с.110).

04.12.2018 року з АТ КБ «ПриватБанк» надійшов запит щодо наявності в ОСОБА_1 двох рахунків, на одному з яких кошти відсутні, на іншому наявні (т. 1 а.с.111).

Стягувач ОСОБА_2 зверталася до державного виконавця з заявами про видачу довідок (т. 1 а.с. 112, 119, 128) про сплату аліментів, у яких зазначено:

- у заяві від 19.12.2018 року, що за період з 01.07.2018 року по 01.01.2019 року отримала аліментів: у серпні 2018 року 2 000 грн., у серпні 2018 року 1 547,01 грн.,

- у заяві від 08.07.2019 року, що з 01.01.2019 року по 01.07.2019 року аліменти не отримувала,

- у заяві від 18.12.2019 року, що з 01.07.2019 року по 01.01.2020 року аліменти не отримувала.

Також у липні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до державного виконавця Бабенко Є.М., у якій просила прийняти міри до боржника через несплату ним аліментів більше 6 місяців (т. 1 а.с.120).

У вересні 2019 року державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів, відповідно до якого заборгованість станом на 31.08.2019 року становить 31 164,56 грн. (т. 1 а.с.123).

18.09.2019 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Бабенко Є.М. накладено арешт на рахунок боржника в АТ КБ «ПриватБанк» у сумі 31 164,56 грн. (т. 1 а.с. 125-126).

Відповідно до інформації про ВП (т. 1 а.с.22-24) постановою старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 11.01.2020 року у зв`язку з наказом Міністерства юстиції України від 17.12.2019 року № 4053/5 «Про відділи державної виконавчої служби», перейменуванням та зміною підпорядкування Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області виконавче провадження передано до перейменованого органу ДВС Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Постановою від 15.01.2020 року ВП прийнято до виконання Заводським ВДВС.

21.09.2020 року ОСОБА_1 направлено повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників, у якому зазначено, що станом на 21.09.2020 року в боржника наявна заборгованість, яка за період з 02.10.2018 року по 31.08.2020 року становить 59 624,30 грн., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за 3 місяці.

30.08.2021 року державним виконавцем Заводського ВДВС складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 станом на 31.08.2021 року становить 62 606,81 грн. (т. 1 а.с.155-156).

Постановою державного виконавця Заводського ВДВС від 21.09.2020 року накладено штраф на ОСОБА_1 в розмірі 20 % від суми заборгованості, тобто в розмірі 11 924,86 грн. (т. 1 а.с.132-133).

17.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до старшого державного виконавця Заводського ВДВС Бабенко Є.М. з заявою про скасування постанови про накладення штрафу та повідомив про оплату аліментів у 2020 році (т. 1 а.с. 134-135).

Відповіддю від 18.12.2020 року державний виконавець ОСОБА_3 повідомила боржника про неможливість скасування постанови про накладення штрафу, оскільки заборгованість по аліментам не сплачено, також у листі виконавець просила надати довідки про доходи з моменту призначення аліментів з 06.07.2018 року по 30.11.2020 року.

29.12.2020 року ОСОБА_1 подав виконавцю заяву про сплату аліментів у листопаді та грудні 2020 року.

04.01.2021 року виконавець отримав відповідь на запит щодо джерел доходів ОСОБА_1 у 2018-2020 роках.

12.05.2021 року скаржник звернувся до виконавця з заявою про зарахування платежів по аліментам, проведених у січні, березні та квітні 2021 року.

24.05.2021 року державним виконавцем Бабенко Є.М. зроблено запити до юридичних осіб щодо наявності працівника ОСОБА_1 та його доходу. 14.07.2021 року виконавцем отримано відповідь, згідно з якою ОСОБА_1 отримував дохід у ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Луганський акумулятор-1» у серпні 2020 року за цивільно-правовим договором № 02/0108-2020 від 01.08.2020 року, у вересні 2020 року за цивільно-правовим договором № 02/0109-2020 від 01.09.2020 року, у жовтні 2020 року за цивільно-правовим договором № 04/10-2020 від 01.10.2020 року (т. 1 а.с.144).

21.07.2021 року скаржник надав виконавцю квитанції про сплату аліментів у травні та червні 2021 року.

Також 21.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського ВДВС, у якій просив передати виконавче провадження за його місцем проживання: АДРЕСА_2 , до Голосіївського ВДВС м. Києва у зв`язку з тим, що за місцем реєстрації боржник не мешкає (т. 1 а.с.153).

На підставі зазначеної заяви боржника постановою державного виконавця Заводського ВДВС Бабенко Є.М. від 30.08.2021 року передано до Голосіївського ВДВС (т. 1 а.с.158-159).

Відповідно до інформації про ВП постановою головного державного виконавця Голосіївського ВДВС від 22.10.2021 року ВП прийнято до виконання (т. 1 а.с.22-24).

Постановою державного виконавця від 26.06.2023 року визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 369 грн. (т. 1 а.с. 173).

11.08.2023 року державним виконавцем складено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , відповідно до якого заборгованість станом на 01.08.2023 року (зазначення у розрахунку «станом на 01.08.2021» є одруком, оскільки з розрахунку вбачається, що його складено станом на 01.08.2023 року) становить 28 089,73 грн. (т. 1 а.с. 168-169).

21.08.2023 року та 25.08.2023 року до Голосіївського ВДВС надійшла заява ОСОБА_2 , відповідно до якої стягувач повідомила, що аліменти отримує щомісяця, заборгованість за аліментами станом на 01.08.2023 року відсутня (т. 1 а.с. 179).

Постановами державного виконавця Голосіївського ВДВС Проц В.С. від 06.09.2023 року скасовано заходи примусового виконання (т. 1 а.с.165), а також знято арешт з коштів (т. 1 а.с. 187). Згідно з постановою про скасування заходів примусового виконання станом на 06.09.2023 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів погашена в повному обсязі.

22.09.2023 року постановою державного виконавця Голосіївського ВДВС Проц В.С. стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 6 442,80 грн. (т. 1 а.с.160), розрахованому станом на 22.10.2021 року (т. 1 а.с. 166-167).

Задовольняючи частково вимоги скарги, суд першої інстанції виходив із їх обґрунтування та доведеності.

Відмовляючи у задоволені інших вимог скарги, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи скаржника не зайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Ухвала суду оскаржується лише в частині незадоволених позовних вимог, а тому в іншій частині апеляційним судом не ревізується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 447 ЦПК України передбачено право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою, зокрема, на бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення в разі порушення її права чи свободи.

Вирішуючи вимоги скаржника щодо визнання бездіяльності державних виконавців Заводського ВДВС Бабенко Є.М. та Голосіївського ВДВС Проц В.С. протиправною, суд першої інстанції виходив із того, що скаржником жодним чином не обґрунтовано, яке саме право чи свободу боржника порушено невинесенням постанови виконавцем Бабенко Є.М. про прийняття ВП, при наявності фактичних дій виконавця, спрямованих на примусове виконання рішення суду, тобто в чому полягає протиправність бездіяльності державних виконавців Заводського ВДВС Бабенко Є.М. та Голосіївського ВДВС Проц В.С.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, а також вважає за необхідне наголосити, що доводи Скаржника щодо відсутності інформації в Реєстрі та Звіті про автоматизований розподіл виконавчих документів, письмового доручення начальника відділу державної виконавчої служби державному виконавцю Бабенко Є.М., постанови про передачу виконавчого провадження № 57314360 та Постанови про його прийняття до виконання державним виконавцем Бабенко Є.М. від державного виконавця Тимошенко О.Ю., а тому державний виконавець ОСОБА_3 не мав відповідних повноважень на вчинення виконавчих дій та вчинив протиправну бездіяльність, є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Згідно п. 2 ч. 5 Розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 07.03.2023 №886/5) передача виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби чи виконавчої групи, між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби здійснюється за письмовим дорученням начальника цього органу державної виконавчої служби чи керівника виконавчої групи.

Вказане виконавче провадження було передано державному виконавцю Бабенко Є.М. від державного виконавця Тимошенко О.Ю., у зв`язку із звільненням останньої, на підставі доручення начальника відділу про передачу матеріалів виконавчих проваджень та акту приймання передачі матеріалів виконавчих проваджень.

Вказані доручення начальника відділу про передачу матеріалів виконавчих проваджень та акту приймання передачі матеріалів виконавчих проваджень зберігаються в номенклатурній справі № 14.23-16 «Документи (доручення керівника) щодо передачі виконавчих проваджень в межах відділу та постанови про передачу виконавчих проваджень з одного органу ДВС до іншого або виконавчої групи». Проте надати копії даних документів унеможливлюється, у зв`язку із тим, що строк зберігання вказаної справи становить 3 роки та було знищено 24.03.2023 згідно протоколу засідання ЕПК Державного архіву Миколаївської області №3.

Суд першої інстанції розглядаючи вимогу ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Бабенко Є.М. про арешт коштів боржника від 18.09.2019 року, виходив з того, що ОСОБА_1 вважає незаконною постанову про арешт його коштів, обґрунтовуючи це, зокрема, тим, що:

- виконавцем не зроблено запити до ДФС щодо доходів боржника,

- виконавцем не з`ясовано, що заборгованість по аліментам відсутня.

Відповідно до вимог Закону (у редакції станом на 18.09.2019 року): виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ст. 18); звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах; на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту (ст. 48).

Як встановлено судом, виконавцем 17.10.2018 року було зроблено запити до ДФС та Пенсійного фонду України, з відповідей на які вбачається, що боржник на цей період не отримував офіційного доходу, а також запити до банків щодо наявності відкритих рахунків у боржника. Відповідно до відповіді АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 мав два рахунки в цьому банку. Після здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.08.2019 року виконавцем у межах суми заборгованості накладено арешт на кошти, що знаходяться на усіх рахунках скаржника в АТ КБ «ПриватБанк».

Отже, доводи скаржника щодо не направлення запитів державним виконавцем з метою з`ясування джерел доходів боржника спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Також аргументи ОСОБА_1 про не з`ясування виконавцем відсутності заборгованості не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, оскільки виконавцем проведено розрахунок заборгованості, доказів сплати аліментів сторонами виконавчого провадження станом на дату проведення розрахунку виконавця не надавалися.

Скаржник також вказує, що арешт було накладено на його єдиний зарплатний рахунок, на його думку, відповідно до постанови Верховного Суду по справі № 916/73/19 є спеціальним рахунком, на який заборонено накладати арешт згідно з ч. 3 ст. 52 Закону та надає довідку АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якої ОСОБА_1 має в цьому банку картку, на яку отримує заробітні виплати, а також на яку може бути зарахована будь-яка виплата (т. 1 а.с.43).

Доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до непогодження з висновками суду та неправильної оцінки суду обставин справи.

Так, згідно зі ст. 48 Закону забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Стаття 52 Закону, на яку посилається скаржник, регулює особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи підприємця, яким боржник не є.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.06.2019 року по справі № 916/73/19, на яку також посилається скаржник, йдеться про заборону накладення арешту на рахунки підприємств, які передбачені для виплати заробітної плати працівникам та сплати юридичними особами податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, які є рахунками із спеціальним режимом. Таким чином, застосування вказаної постанови у даній справі, де боржник є фізичною особою, є недоречним.

Окрім того, звернення стягнення на заробітну плату прямо передбачено розділом IX Закону.

До того ж, постановою державного виконавця Голосіївського ВДВС від 06.09.2023 року знято арешт з коштів боржника.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованих висновків, про відсутність підстав для визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Бабенко Є.М. про арешт коштів боржника від 18.09.2019 року, а тому відмовляє в задоволенні зазначеної вимоги скарги.

Суд першої інстанції вирішуючи вимогу ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Бабенко Є.М. про накладення штрафу від 21.09.2020 року, суд виходив з такого.

Обґрунтовуючи вказану вимогу, скаржник зазначив, що при винесені постанови виконавець не врахувала, що заборгованість у ОСОБА_1 відсутня, а також звільнення від відповідальності, передбачене ст. 617 ЦК України через карантин, який діяв з 12.03.2020 року по 01.07.2023 року.

Згідно зі ст. 71 Закону за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Доводи скаржника щодо відсутності заборгованості станом на дату винесення оскаржуваної постанови спростовані матеріалами справи. Виконавцем здійснено розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість перевищує сукупний розмір відповідних платежів за один рік. Штраф накладено у розмірі 20% від суми заборгованості, що відповідає вимогам закон.

Посилання скаржника на ст. 617 ЦК України, якою передбачається звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. не заслуговує на увагу з огляду на таке.

Норма зазначеної статті покладає обов`язок доведення порушення зобов`язання саме через випадок чи непереборну силу на порушника. Жодних доказів впливу на виконання зобов`язання ОСОБА_1 випадку чи непереборної сили не надано. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, боржником не здійснено жодного платежу по аліментам саме в 2019 році, у якому не був запроваджений карантин.

До того ж, як вказав у судовому засіданні представник скаржника, на даний час штраф боржником сплачено.

Таким чином, суд дійшов цілком обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення вищевказаної вимоги скаржника.

Розглядаючи вимогу ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця Голосіївського ВДВС від 20.10.2021 року про прийняття ВП до виконання, суд першої інстанції виходив з наступного.

В обґрунтування зазначеної вимоги скаржник зазначив, що боржник зареєстрований у АДРЕСА_1 , тому ВП повинно виконуватися Заводським ВДВС, а державний виконавець Голосіївського ВДВС не повинен був приймати ВП до виконання.

Згідно з п. 6 розділу V Інструкції виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого, зокрема, у разі якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 9 вказаного розділу Інструкції державний виконавець, якому передано виконавче провадження, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження матеріалів виконавчого провадження зобов`язаний винести постанову про прийняття виконавчого провадження, яку надсилає сторонам виконавчого провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 21.07.2021 року боржник звернувся до Заводського ВДВС з заявою, у якій просив передати ВП за місцем його фактичного проживання: АДРЕСА_2 , до Голосіївського ВДВС (т. 1 а.с. 153). На підставі зазначеної заяви постановою державного виконавця Заводського ВДВС передано ВП на виконання до Голосіївського ВДВС, а головним державним виконавцем Голосіївського ВДВС Проц В.С. винесено постанову про прийняття його до виконання.

З наведено слідує, що ініціатором зміни місця виконання рішення суду був сам скаржник.

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_7 підтвердив, що на час звернення до виконавця з заявою про передачу ВП до м. Києва, ОСОБА_1 фактично мешкав у м. Києві, а також працював там.

Встановивши, що місцем виконання виконавчого документу є місце проживання, перебування, роботи боржника, а також заяву скаржника від 21.07.2021 року, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для скасування постанови від 22.10.2021 року про прийняття до виконання ВП № 57314360, оскільки при її винесені дії головного державного виконавця відповідали вимогам законодавства.

Вирішуючи вимогу щодо скасування постанови державного виконавця Голосіївського ВДВС Проц В.С. від 26.06.2023 року про розмір мінімальних витрат ВП, а також розрахунку нарахування виконавчого збору в розмірі 9 867,58 грн. від 10.08.2023 року, суд виходив з такого.

Вказані вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що постанова про стягнення виконавчого збору виконавцем не виносилася та її розмір не визначений, розмір та наявність заборгованості по аліментам є неправильною.

Відповідно до ст. 42 Закону кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Згідно з розділом VI Інструкції витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу). Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

Відповідно до абз. 2 п. 2 розділу VI Інструкції (у редакції станом на дату відкриття ВП) постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

Таким чином, відкриваючи провадження державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Тимошенко О.Ю., не приймала рішення про мінімальні витрати виконавчого провадження, оскільки Інструкцією на той час не було передбачено винесення відповідної постанови одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Отже, дії державного виконавця Голосіївського ВДВС Проц В.С. при винесенні постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.06.2023 року відповідають вимогам закону.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для скасування постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.06.2023 року.

Вирішуючи вимогу щодо скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця Голосіївського ВДВС Проц В.С. від 11.08.2023 року, а також зобов`язання Голосіївського ВДВС скласти розрахунок заборгованості, враховуючи отримані доходи, заробітну плату та сплачені аліменти за період з 2018 року, суд першої інстанції вірно врахував наступне.

Згідно з ч. 8 ст. 71 Закону спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 4 вказаної статті Закону виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Частиною 5 ст. 19 Закону встановлено обов`язок боржника подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України, повідомляти виконавця про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця, надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно з додатком 1 до Інструкції визначено, що у декларації боржник зазначає, зокрема, місце проживання/перебування, роботи.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Отже, Закон передбачає обов`язок боржника повідомляти виконавця про своє місце проживання та перебування, місце роботи, а в разі самостійного часткового виконання рішення сторони виконавчого провадження зобов`язані повідомити про це виконавця.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в АСВП на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

З п. 4 розділу XVI Інструкції вбачається, що розрахунок заборгованості проводиться у АСВП, у яку виконавець вносить відомості про документи, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Судом встановлено, що оскаржуваний розрахунок, який проведено державним виконавцем Голосіївського ВДВС за період з вересня 2021 року по липень 2023 року включно не включив квитанції за вересень, жовтень та листопад 2021 року, які долучені ОСОБА_1 до скарги (т. 1 а.с. 245-247).

Разом з тим, копії матеріалів ВП не містять таких квитанцій, а скаржником не надано доказів, що відповідні квитанції, які надані суду, були також надані боржником виконавцю відповідно обов`язку, встановленому ч. 4 ст. 19 Закону.

Як вбачається з копій матеріалів ВП, боржником не було надано доказів, що він за період розрахунку працював та отримував офіційно дохід, не було надано копії диплому, що долучено до скарги (т. 1 а.с.55), доказів надання виконавцю відповідних документів скаржник суду не надав. Заява стягувача про відсутність заборгованості, на яку посилається скаржник, отримана державним виконавцем 21.08.2023 року. При цьому зазначена заява не є розпискою чи заявою про конкретні суми та період, у який вони отримані, тобто документами, на підставі яких можна внести відомості до АСВП для здійснення розрахунку заборгованості.

Щодо проведення розрахунку виконавцем Голосіївського ВДВС без періоду з липня 2018 року по серпень 2021 року суд зазначає таке.

Державним виконавцем Заводського ВДВС Бабенко Є.М. перед передачею ВП до Голосіївського ВДВС було проведено розрахунок заборгованості з липня 2018 року по серпень 2021 року. Даний розрахунок боржником не оскаржувався, тому державний виконавець Голосіївського ВДВС правомірно здійснював розрахунок з дати прийняття ВП до свого провадження. Скаржник не надав доказів, що звертався до Голосіївського ВДВС щодо перерахування заборгованості, яка виникла за період до прийняття ВП до виконання державним виконавцем Проц В.С., а отже у виконавця не було підстав вважати, що розрахунок, зроблений державним виконавцем Заводського ВДВС при передачі ВП є хибний, оскільки він не оскаржувався.

Скаржник просив скасувати розрахунок саме державного виконавця Голосіївського ВДВС Проц В.С. Враховуючи обмеження щодо меж розгляду справи, встановлені ст. 13 ЦПК України, та оскільки розрахунок державного виконавця Голосіївського ВДВС Проц В.С. відповідає вимогам закону, судом перевірено, що за період з вересня 2021 року по липень 2023 року всі надані квитанції в розрахунку враховані, розмір доходу визначено з урахуванням норм діючого законодавства, заборгованість на час звернення зі скаргою повністю погашено, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для скасування розрахунку заборгованості від 11.08.2023 року.

З урахуванням викладеного в сукупності, суд першої інстанції дійшов законних висновків, що вимога скарги про визнання дій головного державного виконавця Голосіївського ВДВС Проц В.С. у виконавчому провадженні № 57314360 неправомірними задоволенню не підлягає.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що правові підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 в оскарженій частині відсутні, а відтак погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні цих вимог скарги.

Відповідно до частини 3 статті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з ухвалою суду, переоцінки висновків ухвали суду та не спростовують правильність ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції в оскарженій частині відповідає фактичним обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024 року в оскарженій частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: