УХВАЛА

щодо розгляду заяви про відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи

29.02.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Стрілецької О.В.

за участі секретаря судового засідання Савченко Т.В.

відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Стражник Тетяна Олексіївна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просить стягнути з позивача судові витрати на надання правничої допомоги в сумі 5000,00 грн, які вона понесла у зв`язку з розглядом даної цивільної справи, за результатами якої судом винесено ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду за заявою ОСОБА_2 , а тому посилаючись на норми ст.ст. 141, 142 ЦПК України вважає, що такі витрати підлягають стягненню на її користь з позивача.

23.02.2024 р ОСОБА_2 направила клопотання, в якому просила відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, розгляд справи просила проводити без її участі (Том № 2 а.с. 6-12). В обґрунтування заперечень вказала, що відповідачем та її представником не надано оформленого у встановленому законом порядку документа про оплату послуг за надання професійної правничої допомоги, яким може бути квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку, касовий чек або інший банківський документ.

Крім того, просила витребувати в Центрі обслуговування платників Житомирської ДПІ Головного управління ДПС у Житомирській області інформацію про звіт ОСОБА_6 з вересня 2023 р. по січень 2024 р включно щодо отримання від ОСОБА_1 коштів згідно вказаного договору надання правничої допомоги в сумі 5000,00 грн.

28.02.2024 р. ОСОБА_2 направила клопотання, в якому просила відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки до заяви не долучені докази здійснення оплати таких витрат відповідачем. До заяви долучила практику Верховного Суду щодо розгляду аналогічних питань та просила розгляд справи проводити без її участі (Том №2 а.с. 13-17).

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмір 5000,00 грн підтримала, просила задоволити. Вказала, що ОСОБА_2 зловживає процесуальними правами, що було визнано судом, оскільки безпідставно подала позов до суду, який в подальшому залишила без розгляду. Зазначила, що позивачка не є спадкоємцем заповідачки, немає жодних прав на успадковану відповідачкою частину будинку, її доводи, що заповіт складений з порушеннями є безпідставними. Зауважила, що між нею та адвокатом Кирильчук І.В. був укладений договір про надання правової допомоги, за послуги адвоката вона сплатила грошові кошти в сумі 5000,00 грн через додаток «Приват 24», проте на даний час не має доказів на підтвердження здійсненої оплати.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, направила заяву про розгляд справи без її участі (Том №2 а.с. 6-12,13-17).

Інші учасники справи в судове засідання також не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином ( Том №2 а.с. 230-239), що не є перешкодою для проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 29.02.2024 року, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів з податкової інспекції за безпідставністю.

Дослідивши заяву відповідача, матеріали цивільної справи №295/10741/23, судом встановлено наступне.

11.08.2023 р. до суду надійшов позов, в якому позивач просила поновити строк для оскарження заповіту, просила визнати недійсним з моменту укладення заповіт ОСОБА_7 на 35/100 частин будинку АДРЕСА_1 , складений на ім`я ОСОБА_1 , посвідчений нотаріусом Другої Житомирської державної нотаріальної контори 11.11.1992 року, зареєстрований в реєстрі за №2-5530.

23.01.2024 р. ОСОБА_2 через канцелярію суду подала заяву про залишення позовної заяви без розгляду ( Том №1 а.с. 204).

Ухвалою суду від 23.01.2024 року, яка була постановлена в підготовчому судовому засіданні, позовну заяву залишено без розгляду за заявою позивачки.

Пунктом 12 частини 3 статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу чи розподіл витрат судом (стаття 141 ПК України).

До судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Разом з тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, актів виконаних робіт тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 141 ЦПК України).

Водночас за змістом частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в пунктах 106-108 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини 9 статті 141 ЦПК України.

Нормами ч. 9 ст. 141 ПК України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи викладені норми чинного законодавства можна зробити висновок, що для компенсації витрат на надання правничої допомоги, які поніс відповідач, за рахунок позивача із застосуванням частини 5 статті 142 ЦПК України, має бути встановлена необґрунтованість дій позивача, пов`язаних з розглядом справи, та необхідність понесення витрат відповідачем з надання правничої допомоги в порушеній позивачем справі.

Отже, компенсація позивачем витрат за надану правничу допомогу відповідачу у випадку залишення позову без розгляду здійснюється з дотриманням загальних процесуальних гарантій щодо розподілу судових витрат за наслідком розгляду спору по суті, з дотриманням вимог, передбачених частиною 9 статті 141 ЦПК України.

Пунктом 1 частини 2 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Нормами п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України визначено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Таким чином, за змістом частини 5 статті 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Судом встановлено, що подаючи заяву про компенсацію понесених нею витрат на надання правничої допомоги відповідачка посилається на те, що необґрунтованими діями позивачки є подання нею безпідставного позову та зловживання процесуальними правами. Водночас, заява про компенсацію судових витрат взагалі не містить обгрунтування доводів необґрунтованості дій позивачки, як і не містить посилання на докази таких дій.

Суд відхиляє доводи відповідачки про те, що в підготовчому судовому засіданні 23.01.2024 року судом було визнано, що позивачка зловживає процесуальними правами у зв`язку з поданням позову. В підготовчому судовому засіданні судом наголошено, що дії позивачки містять ознаки зловживання процесуальними правами, оскільки позивачка не з`явилась в підготовче судове засідання, хоча в судовому засіданні 28.11.2023 року її явка була визнана судом обов`язковою. Разом з тим, суд не визнавав необгрунтованими або такими, що містять ознаки зловживання процесуальними правами дії позивачки, які пов`язані з поданням нею позову, як і не визнавав зловживанням дії позивачки по відношенню до відповідачки.

Таким чином, суд дійшов висновку, що звернення ОСОБА_2 до суду із заявою про залишення її позову про визнання заповіту недійсним без розгляду не свідчить про безпідставність та необґрунтованість поданого нею позову. Саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивачки, оскільки це її право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Враховуючи, що судом не встановлено необґрунтованих дій позивачки, які б виражались в систематичній протидії правильному та швидкому вирішенню спору, не встановлено, що позивачкою умисно поданий завідомо безпідставний позов, не встановлено вчинення інших умисних дій, які могли б бути розцінені судом як зловживання правами під час розгляду справи, у зв`язку з якими відповідачка понесла витрати на правничу допомогу, відтак суд не вбачає підстав для компенсації здійснених відповідачем витрат на надання правничої допомоги за рахунок позивачки на підставі норм ст.ст. 141, 142 ЦПК України, а тому відмовляє в задоволенні такої заяви в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141-142, 353, 354 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви про стягнення з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення відповідно до положень ст. 260 ЦПК України.

Повний текст ухвали складений 05.03.2024 року.

Суддя О.В. Стрілецька