Справа № 718/4454/23
Провадження 2/718/937/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2024 р. м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Масюк Л.О., секретаря судового засідання Харабари А.О., розглянувши у відкритому судовому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №718/4454/23 за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів (стягнення банківського вкладу),-

за участю: позивачки ОСОБА_1

пресдтавника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача Самокиша В.Ю.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

27.12.2023 року Кіцманським районним судом Чернівецької області отримано позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс-Банк» (далі - АТ «Сенс-Банк») про захист прав споживачів та стягнення коштів (стягнення банківського вкладу).

Позовні вимоги представник позивача, адвокат Тарновецький В.І., мотивує тим, що 27 серпня 2008 року між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») в особі начальника Кіцманського відділення Василькової Г.В. було укладено Договір №84 банківського вкладу (депозитний вклад виплатою відсотків щомісячно).

Згідно пункту 1.1. Договору банк відкриває депозитний рахунок за НОМЕР_3 на суму 35000 гривень. Загальна сума вкладу становить 35000 грн. з нарахуванням відсотків в розмірі 21%.

Згідно пункту 1.1.1. Внесення Клієнтом грошових коштів підтверджується Банком шляхом видачі договору. Згідно пункту 1.3. на депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються.

Зазначає, що 27.08.2008 року позивачем, у відповідності до умов Договору, було внесено до ПАТ «Укрсоцбанк» грошові кошти в розмірі 35000 гривень, що підтверджується банківським розпорядженням від 27.08.2008 року. З моменту розміщення вкладу, позивач систематично отримувала відсотки по депозиту.

Надалі, 07.06.2010 року позивачем, згідно розпорядження від 07.06.2010 року, було поповнено вкладну суму на 20000 грн. Загальна сума вкладу складала вже 55000 гривень.

Посилається на те, що в подальшому позивач кожних три місяці отримувала відсотки по депозиту, а депозитний договір пролонговувався. Суму тіла банківського вкладу у розмірі 55 000 грн. позивач з банку не забирала.

Крім того, вказує на те, що у листопаді 2014 року позивачу стало відомо, що керівник Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_4 зникла, привласнивши депозити вкладників.

Також зазначає, що позивач 24.11.2014 року звернулась до ПАТ «Укрсоцбанк» з заявою про повернення вкладу на що отримала відповідь, що вказаний нею договір банківського вкладу не укладався та в ПАТ «Укрсоцбанк» не обліковується.

Кошти розміщені в банку в розмірі 55000 грн. залишилися неповернутими.

24 листопада 2014 року позивачу стало відомо про факт відкриття кримінального провадження щодо начальника Кіцманського відділення № 933 ОСОБА_4 щодо факту привласнення депозитних коштів фізичних осіб.

Ініціатором відкриття кримінального провадження був ПАТ «Укрсоцбанк», який 20.11.2014 року звернувся до поліціїі з заявою про вчинення злочину і повідомив, що 20.11.2014 в ході проведення перевірки встановлено, що начальник Кіцманського відділення №933 ОСОБА_4 , зловживаючи своїм службовим становищем, на протязі тривалого часу отримувала у фізичних осіб значні суми коштів, як у гривні, так і у іноземній валюті, і від імені банку заключала депозитні угоди. При цьому, кошти на банківські рахунки не надходили, але угоди завірялися її підписом та банківською печаткою

Посилається також на те, що заява ПАТ «Укрсоцбанк» була прийнята органами слідства до свого провадження, та 21.11.2014 було відкрите кримінальне провадження за №0000622. Вищевказані докази містяться в Томі №1 матеріалів кримінального провадження №0000622 на аркушах №42, 43-45, 47, 48-49.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 , обвинувачується, зокрема, в тому, що «перебуваючи на посаді начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк», будучи службовою особою, використовуючи своє службове становище, в приміщенні Кіцманського відділення №933 «Укрсоцбанк», розташованого в АДРЕСА_1 , отримала від ОСОБА_1 35000 грн. для відкриття депозитного рахунку на її ім`я та внесення зазначених коштів на цей рахунок, однак ввірені кошти ОСОБА_4 , в касу банку не внесла, та зловживаючи своїм службовим становищем, заволоділа даними коштами, звернувши їх на свою користь, розпорядившись ними на власний розсуд. З метою створення видимості законності своїх дій, ОСОБА_4 в службовому кабінеті банку склала договір №84 банківського вкладу «Депозитний» між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , відповідно до якого банк відкриває депозитний рахунок № НОМЕР_1 на суму 35000 грн., з нарахуванням 21 % річних. Даний договір підписала від свого імені, завірила печаткою Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» «Каса № 1» та передала ОСОБА_1 .

Крім цього, ОСОБА_4 , склала розпорядження про внесення коштів на депозит, в якому зазначила, що ОСОБА_1 внесено в банк кошти в розмірі 35000 грн., підписала розпорядження від свого імені та завірила печаткою Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» «Каса №1».

В подальшому, ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, перебуваючи у службовому кабінеті Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк», 07.06.2010 року отримала від ОСОБА_1 для поповнення депозитного рахунку 20000 грн. та видала ОСОБА_1 розпорядження на внесення коштів на депозит, які підписала від свого імені, завірила печатками Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк».

Також вказує, що при зверненні ОСОБА_1 в Кіцманське відділення ПАТ «Укрсоцбанк» з вимогою часткового повернення депозиту та отримання відсотків, ОСОБА_4 , з метою прикриття своєї злочинної діяльності, з метою не бути викритою у незаконному заволодінні коштами ОСОБА_1 , що були передані їй для розміщення на депозитному рахунку, за рахунок власних коштів видавала останній відсотки по депозиту.

Таким чином, в період часу з 27.08.2008 по 07.06.2010 ОСОБА_4 , шляхом зловживання своїм службовим становищем, заволоділа коштами ОСОБА_1 в сумі 55000 грн., спричинивши останній матеріальну шкоду на вказану суму».

Під час проведення досудового слідства, органом досудового розслідування було призначено ряд судових експертиз.

Згідно судово-почеркознавчої експертизи документів №98-К від 28.01.2015 року підтверджується, що підписи виконані на договорі та розпорядженнях виданих позивачу від імені банку належать начальнику Кіцманського відділення №933 ПАТ«Укрсоцбанк» ОСОБА_4 .

Згідно судово-технічної експертизи документів №687-К від 14.04.2015 року та судово-технічної експертизи документів №209-К від 24.02.2015 року підтверджується, що відбитки печатки та кліше ПАТ «Укрсоцбанк», що нанесені на договорах банківського вкладу та розпорядженнях позивача нанесені кліше печатки Банку ПАТ «Укрсоцбанк», зразки якої надано на дослідження.

У позові зазначається, що оригінали експертиз №98-К, №687-К та №209-К містяться в матеріалах кримінального провадження №0000622 в томах №13 та №14, а оригінали договору банківського вкладу, укладеного між позивачем та «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення ОСОБА_4 , та банківських розпоряджень знаходяться в матеріалах кримінального провадження №0000622, том №9, с.179-182.

Під час проведення досудового слідства ПАТ «Укрсоцбанк» долучив до матеріалів кримінального провадження №0000622 матеріали внутрішнього службового розслідування від 06.03.2015 року, проведеного ПАТ «Укрсоцбанк», за фактами порушень, допущених співробітниками Кіцманського відділення №933 ПАТ «Укрсоцбанк», які мали місце впродовж 2008 - 2014 років.

Зазначає також про те, що як вбачається з долучених ПАТ «Укрсоцбанк» матеріалів службового розслідування, за наслідками проведеного службового розслідування, ПАТ «Укрсоцбанк» було встановлено, що ОСОБА_4 з 2001 року по дату проведення службового розслідування обіймала посаду начальника Кіцманського відділення №933 ПАТ «Укрсоцбанк», а також те, що ОСОБА_4 згідно посадової інструкції та довіреності було надано право від імені банку укладати договори банківського вкладу.

Про факти зловживань ОСОБА_4 Банку стало відомо 19.11.2014 р. і станом на 15.01.2015 року до ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося 127 осіб та 1 особа до УМВС України у Чернівецькій області (всього 128 осіб) про повернення банківських вкладів.

Вищевказані матеріали містяться в Томі №15 матеріалів кримінального провадження №0000622 на аркушах №4-22.

Згідно наявного у службовому розслідуванні ПАТ «Укрсоцбанк» списку осіб, які станом на 30.01.2015 року звернулися до ПАТ «Укрсоцбанк» із заявами про повернення вкладу, за порядковим №12 зазначена позивач - ОСОБА_1 з вимогою про повернення банківського вкладу у розмірі 55 000 грн., заява від 24.11.2014 року.

Востаннє позивач отримувала відсотки по депозиту у вересні 2014 року в сумі 2799 грн., про що зазначала в протоколі допиту від 05.12.2014 року по кримінальному провадженні №0000622.

Так, представник позивача вказує, що починаючи з моменту звернення позивача до ПАТ «Укрсоцбанк» 24.11.2014 року про повернення вкладу, суми вкладу внесеного позивачем до даного банку у розмірі 55 000 грн. залишається неповернутою.

Договір між позивачем і ПАТ «Укрсоцбанк» укладений в письмовій формі з уповноваженою особою банку - начальником Кіцманського відділення та посвідчений печаткою ПАТ «Укрсоцбанк».

Розпорядження щодо внесення коштів на виконання договору банківського вкладу між банком та позивачем за змістом і формою відповідають вимогам, які передбачені п.2.9 глави 2 розділу IV Інструкції №174 до оформлення іншого документу, яким підтверджено внесення коштів в банк, а саме: містять всі необхідні реквізити, підписані уповноваженою особою та скріплені печаткою ПАТ Укрсоцбанк.

Тобто, Договір, а також розпорядження про внесення банківського вкладу, складені між Позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» у даній справі, свідчать про дотримання сторонами письмової форми цього договору.

Також посилається на те, що позивачкою проведено розрахунки щодо стягнення інфляційних та трьох відсотків річних на суму заборгованості у розмірі 55 000 грн. наступним чином: інфляційні втрати за період з квітня 2017 року по листопад 2023 року та 3% річних за період з 03.04.2017 по 25.12.2023 року.

Відповідно до проведеного розрахунку по банківському вкладу у розмірі 55 000 гривень з відповідача у порядку ст.625 ЦК України повинні бути стягнуті інфляційні втрати в сумі 49 837 гривень 05 коп. та 3 проценти річних в сумі 11 106 гривень 99 коп.

Вважає, що всього по вказаному банківському вкладу повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 115 944 гривні 04 коп. (55 000 грн. - неповернутий банківський вклад, 49 837,05 грн. - інфляційні втрати, 11 106,99 - 3% річних).

З посиланням на відповідні правові норми, правові висновки Великої палати Верховного Суду та докази, просить позов задовольнити, стягнути з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 115 944 гривні 04 коп., яка складається з неповернутого банківського вкладу у розмірі 55 000 гривень, інфляційних втрат в порядку ст.625 ЦК України у розмірі 49 837 гривень 05 коп. та три відсотки річних в порядку ст.625 ЦК України у розмірі 11 106 гривень 99 коп.

Короткий зміст відзиву відповідача на позовну заяву.

26.01.2024 Кіцманським районним судом Чернівецької області отримано відзив на позовну заяву від представника АТ «Сенс-банк» (зміна найменування АТ «Альфа-банк» відбулася 30.11.2022 року) адвоката Самокиші В.Ю., у якому зазначено, що АТ «Сенс-банк» не погоджується з доводами представника позивача та вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними, не підтвердженими належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

Зазначає, що дані кошти у Банку ніколи не облікувалися, договір не укладався, кошти на рахунок не вносилися. Позивачем не надано банківської виписки на підтвердження внесення коштів.

Вказує, що з наданих копій договорів вбачається, що вони складаються із 4-х сторінок, проте позивач не надає 3 та 4 їх сторінки.

Позивачем не надано належних доказів внесення коштів на депозит, які позивач просить стягнути з відповідача, а саме 55000 гривень.

Крім цього, зазначає, що як вбачається із доданих розпоряджень, вони встановленим законодавством вимогам до касових документів не відповідають, отже внесення 55000 грн. не підтверджено договором банківського вкладу та належними доказами про внесення коштів на депозит.

Зазначає також про те, що позивач просить стягнути три відсотки річних та інфляційні втрати, однак вважає, що позивачем також пропущено строк позовної давності, оскільки строк пропущено ще в 2017 році, так як карантину в цей час не було.

Також вказує на те, що розмір нарахованих позивачем 3% річних 11106 гривень 99 коп. та інфляційних втрат 49837 гривень 05 коп. перевищує суму депозиту.

Враховуючи наведене, просить відмовити в задоволенні позову.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29.12.2023 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

26.02.2024 року ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за участі сторін в режимі відеоконференції.

Заходів щодо забезпечення доказів, забезпечення позову по справі не вживалося, зупинення і поновлення провадження не здійснювалося.

Позиція представників сторін в судовому засіданні.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник, адвокат Тарновецький В.І., в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача АТ «Сенс- Банк», адвокат Самокиша В.Ю., просила відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 являються необґрунтованими, безпідставними та не підтвердженими належними доказами. На підтримання поданого відзиву пояснила, що наданий позивачем Договір не містить ознаки реального договору та взагалі не укладений між позивачем та банком. Законодавством встановлено форму договору, який вважається належним, видачі розпоряджень взагалі не передбачено, кошти не вносились в касу банку.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 27 серпня 2008 року між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») в особі начальника Кіцманського відділення Василькової Г.В., було укладено Договір №84 банківського вкладу (депозитний вклад виплатою відсотків щомісячно).

Згідно пункту 1.1. Договору банк відкриває депозитний рахунок за НОМЕР_3 на суму 35000 гривень. Загальна сума вкладу становить 35000 грн. з нарахуванням відсотків в розмірі 21% (а.с.18-19).

Згідно розпорядженням від 27.08.2008 року позивачем ОСОБА_1 у відповідності до умов Договору було внесено до ПАТ «Укрсоцбанк» грошові кошти в розмірі 35000 гривень (а.с.20).

07.06.2010 року позивачем ОСОБА_1 згідно розпорядження від 07.06.2010 року було поповнено суму вкладу на 20000 грн. Загальна сума вкладу складала 55000 грн. (а.с.21).

Встановлено, що за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» від 20.11.2014р. про вчинення злочину начальником Кіцманського відділення банку №933 ОСОБА_4 було відкрите відповідне кримінальне провадження за №0000622 за ч.ч. 3. 4, 5 ст. 191 та ч. 2 ст. 200 КК України та органами досудового слідства проводилось досудове розслідування (а.с.22-23 ).

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 , обвинувачується, зокрема, в тому, що «перебуваючи на посаді начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк», будучи службовою особою, використовуючи своє службове становище, в приміщенні Кіцманського відділення №933 «Укрсоцбанк», розташованого в м. по вул.Незалежності, 71, отримала від ОСОБА_1 35000 грн. для відкриття депозитного рахунку на її ім`я та внесення зазначених коштів на цей рахунок, однак ввірені кошти ОСОБА_4 , в касу банку не внесла, та зловживаючи своїм службовим становищем, заволоділа даними коштами, звернувши їх на свою користь, розпорядившись ними на власний розсуд. З метою створення видимості законності своїх дій, ОСОБА_4 , в службовому кабінеті банку склала договір № 84 банківського вкладу «Депозитний» між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , відповідно до якого банк відкриває депозитний рахунок № НОМЕР_1 на суму 35000 грн., з нарахуванням 21 % річних. Даний договір підписала від свого імені, завірила печаткою Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» «Каса № 1» та передала ОСОБА_1 (а.с.29-32).

Згідно судово-почеркознавчої експертизи документів №98-К від 28.01.2015 року підтверджується, що підписи виконані на договорі та розпорядженнях виданих позивачу від імені банку належать начальнику Кіцманського відділення №933 ПАТ«Укрсоцбанк» ОСОБА_4 (а.с.33-84)..

Згідно судово-технічної експертизи документів №687-К від 14.04.2015 року та судово-технічної експертизи документів №209-К від 24.02.2015 року підтверджується, що відбитки печатки та кліше ПАТ «Укрсоцбанк», що нанесені на договорах банківського вкладу та розпорядженнях нанесені кліше печатки Банку ПАТ «Укрсоцбанк», зразки якої надано на дослідження (а.с.85-143, 147-163).

Норми права, які застосував суд.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Статтею 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст.55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно ст.203 ч.4 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст.1058 ч.2 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

Частинами 2, 3, 6 ст.633 ЦК України встановлено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки , відповідно до договору.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За змістом ч.1 ст.1058 ЦК України договір банківського вкладу є реальним договором, тобто вважається укладеним у разі прийняття банком від вкладника або від третьої особи на користь вкладника грошової суми. Такі дії вкладника чи третьої особи в його інтересах є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника з`являється право вимагати від банку повернення суми вкладу та виплати відсотків на неї, а у банку - відповідні обов`язки. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) та банку (боржника).

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 року по справі №6-352цс16.

Відповідно до ч.3 ст.1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (ч.2 ст.1068 ЦК України).

Статтею 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до ст.1064 ЦК України, укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк.

Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516 (далі Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з п.2.1 Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

При цьому відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку (ч.3 ст.1058, ч.2 ст.1068 ЦК України, п.2.1 Положення).

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за №1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції).

Так пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 року №174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 року за №790/19528, яка прийнята на заміну Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 року №337, банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до п.1.1 ст.1 розділу IV Інструкції №174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10).

Пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції №174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 06.06.2012 року по справі №6-17цс12 та від 29.10.2014 року по справі №6-118цс14.

Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, що відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 25.04.2012 року по справі №6-20цс12 та від 06.04.2016 року по справі №6-352цс16).

Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516).

Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції №174).

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції №174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій.

Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку.

Необліковування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми.

Така позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.04.2019 року по справі №463/5896/14-ц, та в подальшому у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року по справі №752/7208/15-ц.

У частині 3 статті 1060 ЦК України зазначено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що є недопустимою одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку правових відносин, на які поширюється його дія, втім з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої слабкої сторони, як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг, страхування тощо.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

А у статті 78 ЦПК України зазначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до чч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних в межах строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за останні три роки, що передують зверненню кредитора до суду з урахуванням встановлення карантину на території України з 12.03.2020 у межах строку позовної давності в період з 03.04.2017 по 25.12.2023 р., що становить 11106 гривень 99 коп. та інфляційні втрати за період з квітня 2017 року по листопад 2023 року що становить 49837 гривень 05 коп.

Передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Для стягнення індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми в порядку ст.625 ЦК України застосовується загальна позовна давність в 3 роки.

У відзиві та під час виступу в суді адвокат Самокиша В.Ю. заявляла про застування наслідків спливу строку позовної давності стосовно вимоги про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та відсутність судової практики в частині продовження строку позовної давності на період дії карантину.

За змістом статті 625 ЦК України нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надано доказів на спростування розрахунку 3% річних та інфляційних втрат позивача, а тому такий взятий до уваги судом.

За статтею 625 ЦК України стягнення трьох процентів річних можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За змістом частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався і триває до сьогоднішнього дня.

Законом України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню у тому випадку, коли строк позовної давності не сплив на момент встановлення карантину на території України (12.03.2020 року).

Закон № 540-ІХ передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена статтями 257, 258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови № 211, тобто 12.03.2020. А тому у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати з 12.03.2020, а позивач звернувся до суду після цього моменту, але до закінчення карантину, позовна давність не може вважатись пропущеною, а суд не має підстав для застосування статті 267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності). Така позиція наведена в постанові Верховного Суду від 25.08.2021 у справі № 914/1560/20.

Закон № 540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності на строк дії карантину, який відповідно до Постанови № 211 починається саме з 12.03.2020 року.

Отже, позивач звернувся із вимогою про стягнення 3% річних за період з 03.04.2017 по 25.12.2023 за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційні втрати за період з квітня 2017 року по листопад 2023 року з урахуванням встановлення карантину на території України у межах строку позовної давності.

Таким чином, враховуючи викладе, суд вважає вірним розрахунок позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат по банківському вкладу в межах продовженого строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України, на строк дії карантину, а саме з 03.04.2017 року (з часу, що передував набранню чинності п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 02.04.2020р.) .

Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Судом встановлено, що 27 серпня 2008 року між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») в особі начальника Кіцманського відділення Василькової Г.В., було укладено Договір №84 банківського вкладу (депозитний вклад виплатою відсотків щомісячно). Згідно пункту 1.1. Договору банк відкриває депозитний рахунок за НОМЕР_3 на суму 35000 гривень. Загальна сума вкладу становила 35000 грн. з нарахуванням відсотків в розмірі 21%.

Встановлено, що згідно розпорядженням від 27.08.2008 року позивачем у відповідності до умов Договору було внесено до ПАТ «Укрсоцбанк» грошові кошти в сумі 35000 гривень.

Також судом встановлено, що 07.06.2010 року позивачем згідно розпорядження від 07.06.2010 року було поповнено вказаний вклад на суму 20000 грн. Загальна сума вкладу складала 55000 грн.

Встановлено, що за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» від 20.11.2014р. про вчинення злочину начальником Кіцманського відділення банку №933 ОСОБА_4 було відкрите відповідне кримінальне провадження за №0000622 за ч.ч. 3. 4, 5 ст. 191 та ч. 2 ст. 200 КК України та органами досудового слідства проводилось досудове розслідування.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 , обвинувачується, зокрема, в тому, що «перебуваючи на посаді начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк», будучи службовою особою, використовуючи своє службове становище, в приміщенні Кіцманського відділення №933 «Укрсоцбанк», розташованого в м. по вул.Незалежності, 71, отримала від ОСОБА_1 35000 грн. для відкриття депозитного рахунку на її ім`я та внесення зазначених коштів на цей рахунок, однак ввірені кошти ОСОБА_4 , в касу банку не внесла, та зловживаючи своїм службовим становищем, заволоділа даними коштами, звернувши їх на свою користь, розпорядившись ними на власний розсуд. З метою створення видимості законності своїх дій, ОСОБА_4 , в службовому кабінеті банку склала договір № 84 банківського вкладу «Депозитний» між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , відповідно до якого банк відкриває депозитний рахунок № НОМЕР_1 на суму 35000 грн., з нарахуванням 21 % річних. Даний договір підписала від свого імені, завірила печаткою Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» «Каса № 1» та передала ОСОБА_1 (а.с.29-32).

Згідно судово-почеркознавчої експертизи документів №98-К від 28.01.2015 року підтверджується, що підписи виконані на договорі та розпорядженнях виданих позивачу від імені банку належать начальнику Кіцманського відділення №933 ПАТ«Укрсоцбанк» ОСОБА_4 .

Згідно судово-технічної експертизи документів №687-К від 14.04.2015 року та судово-технічної експертизи документів №209-К від 24.02.2015 року підтверджується, що відбитки печатки та кліше ПАТ «Укрсоцбанк», що нанесені на договорах банківського вкладу та розпорядженнях нанесені кліше печатки Банку ПАТ «Укрсоцбанк», зразки якої надано на дослідження.

Суд критично оцінює доводи відповідача з приводу того, що вказані розпорядження не можуть бути взяті до уваги та відсутність печатки на банківських документах, оскільки судом в судовому засіданні безпосередньо досліджувалися Договір банківського вкладу №84 на суму депозитного вкладу зазначену вище, укладеного 27.08.2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії Василькової Г.В. та розпорядження, які укладено у письмовій формі, підписані уповноваженими на те особами, скріплені печаткою Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії Банку на зазначену суму вкладу.

Отримання начальником Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_4 грошових коштів, як вкладу, з наданням ОСОБА_1 зазначених вище актами НБУ «інших документів», на підтвердження цього факту є розпорядження на внесення коштів на депозит.

Станом на момент видачі розпоряджень ОСОБА_1 , начальник Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_4 у силу своїх посадових обов`язків була наділена повноваженнями на оформлення та підписання документів щодо залучення депозитів від фізичних осіб.

На вимогу позивача ОСОБА_1 вклад в розмірі 55000 гривень повернуто їй не було, отже є підстави для захисту прав вкладника ОСОБА_1 шляхом стягнення вказаних коштів у судовому порядку.

Досліджені в судовому засіданні докази та встановлені на їх підставі обставини в сукупності з наведеними правовими позиціями Верховного Суду повністю спростовують викладені представником відповідача у відзиві на позов доводи про те, що договір банківського вкладу року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 не укладався, розпорядження не видавались, а надані позивачем на підтвердження позовних вимог докази є неналежними.

Обставини того, що ОСОБА_4 в період укладення Договору банківського вкладу №84 від 247.08.2008 року та поповнення коштів за ним була начальником КВ ПАТ «Укрсоцбанк» і мала повноваження на укладення таких договорів банком визнається, а належність останній підпису, як уповноваженій особі на розпорядженнях про прийняття коштів належними та допустимими доказами з боку відповідача не спростовано.

Отже, факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів підтверджено належними та допустимими доказами, тобто у судовому засіданні знайшло своє підтвердження факт наявності договірних відносин між банком та позивачем, які виникли на основі укладеного між сторонами договору, за умовами якого було внесено грошові кошти на депозит, а оскільки грошові кошти за договором банківського вкладу позивачці на її вимогу не виплачені, суд приходить до переконання про стягнення вказаних коштів (суми банківського

вкладу).

Щодо судового збору.

Як передбачено ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову .

При зверненні до суду з даним позовом позивач звільнений від сплати судового збору.

З огляду на вказані вимоги, з відповідача Акціонерного товариства «Сенс-Банк» на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп..

На підставі викладеного, ст.ст.4, 15, 16, 509, 526, 608, 610, 625, 1058, 1059, 1060, 1061, 1068, 1070 ЦК України, ст.ст.1, 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», керуючись ст.ст.1-23, 76-81, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс-Банк» (, адреса: 03150, м.Київ вул. Велика Васильківська, 100) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором банківського вкладу №84 від 27.08.2008 року у сумі 115944 (сто п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сорок чотири) гривні 04 коп., яка складається з неповернутого банківського вкладу у розмірі 55000 (п`ятдесят п`ять тисяч) гривень 00 коп., інфляційні втрати в порядку ст.625 ЦК України у розмірі 49837 (сорок девять тисяч вісімсот тридцять сім) гривень 05 коп., три відсотки річних в порядку ст.625 ЦК України у розмірі 11106 (одинадцять тисяч сто шість) гривень 99 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс-Банк» (, адреса: 03150, м.Київ вул.. Велика Васильківська, 100) в дохід держави витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28.05.2024 року.

Суддя Кіцманського

районного суду: Л.О. Масюк