ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/143/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участі секретаря Сович Н.А.

без сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце слухання справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/15439/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Сивака Тараса Миколайовича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 листопада 2023 року та на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 листопада 2023 року, постановлених суддею Кунець Н.Р., у справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Череватий Петро Миколайович до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якої дії адвокат Череватий П.М., звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі судового наказу, виданого 12 березня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі № 607/4403/19, та встановити новий спосіб - стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.04.2018 розірвано. Судовим наказом від 12.03.2019, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання їхньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.02.2019, і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що з часу видачі судового наказу її матеріальне становище погіршилось внаслідок зростання витрат на комунальні послуги, продукти харчування, медикаменти, одяг, проїзд тощо, а матеріальні витрати на забезпечення дочки значно зросли. Інфляційні процеси, які відбулися в державі за останні роки, не дозволяють їй забезпечити належне матеріальне утримання дочки, а також її нормальний фізіологічний розвиток на раніше визначену судом суму аліментів. Водночас, матеріальне становище відповідача значно покращилось, оскільки останній з 11.03.2023 по теперішній час проходить військову службу у 15 мобільному прикордонному загоні та середньомісячний розмір його заробітної плати перевищує 20 000 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 листопада 2023 року позов ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Череватий П.М., до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів, визначений судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2019 року у справі № 607/4403/19.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно,починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.11.2023 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Череватого П.М. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Череватий П.М. до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн.

В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Сивак Т.М. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.11.2023 року та додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.11.2023 року, та прийняти нове яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що пред`являючи позов про зміну способу стягнення аліментів, при цьому посилаючись на необхідність збільшення розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, позивач не надала суду жодних доказів погіршення свого матеріального стану з часу встановлення аліментних зобов`язань, інформації про її щомісячні доходи, зміни сімейного стану, тощо, документального підтвердження витрат на дитину, хоч це є її процесуальним обов`язком.

Окрім того, судом першої інстанції надано неналежну оцінку тому, що на утриманні відповідача перебуває повнолітній непрацездатний брат ОСОБА_4 , який є інвалідом ІІ групи та у дружини відповідача відсутні доходи.

Також, заявником не було надано до суду жодних оформлених у встановленому законом порядку фінансових документів, які б свідчили про оплату гонорару за надання професійної правничої допомоги. З огляду на викладене, вважаю вищезазначену суму витрат на надання правничої допомоги не доведеною та не підтвердженою.

Представник ОСОБА_2 адвокат Череватий П.М. подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сивака Т.М., у якому зазначив, що ключовим аргументом позивачки у даній справі було значне покращення матеріального становища відповідача та наявність у нього постійного заробітку, що було встановлено судом першої інстанції.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання представника відповідача на наявність на його утриманні брата, який є особою з інвалідністю ІІ групи, оскільки жодних доказів здійснення такого утримання, як і його розміру відповідач суду не надав. Крім того, як встановлено, з показів брата відповідача, останній отримує пенсію по інвалідності у розмірі близько 4000 грн.

Щодо посилання представника заявника в частині незаконності додаткового рішення, то відповідно до практики Верховного суду, витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

У судове засідання ОСОБА_1 та його представник адвокат Сивак Т.М. не з`явилися та не повідомили причини своєї неявки. ОСОБА_5 в його електронний кабінет була відправлена судова повістка на 15 лютого 2024 року о 12 год.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (ч. 5 ст. 128 ЦПК України).

За таких обставин, відповідач та його представник - адвокат Сивак Т.М. вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 також не з`явилися у судове засідання. ОСОБА_6 був належним чином повідомлений про дату та час і місце розгляду справи, що підтверджується розпискою, яка знаходиться у матеріалах справи.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.04.2018 у справі №607/2682/18 розірвано.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 17.03.2016 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Тернополю Тернопільського міськрайонного управління юстиції Тернопільської області.

Судовим наказом судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.03.2019 у справі № 607/4403/19, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини дочки ОСОБА_3 , в розмірі 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.02.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 виданим 03.05.2023 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 03.05.2023 зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис № 582.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з часу винесення судового наказу від 12.03.2019 змінився мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку, матеріальний стан відповідача покращився, та те, що обов`язок батьків утримувати дитину є рівним, приймаючи до уваги найкращі інтереси дитини для забезпечення її фізичного, розумового, духовного та гармонійного розвитку.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Разом з тим, при розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21.

З матеріалів справи, зокрема з судового наказу, виданого 12.03.2019, вбачається, що стягнуті аліменти на утримання малолітньої доньки в мінімальному розмірі, а саме 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум у 2023 році на місяць складав: для дітей віком до 6 років - 2272 грн.

З відповіді на адвокатський запит військової частини НОМЕР_3 видно, що ОСОБА_1 з 11.03.2023 по теперішній час проходить військову службу в НОМЕР_4 мобільному прикордонному загоні (а.с.11).

З довідки про доходи військової частини НОМЕР_3 № 52 від 02.08.2023 вбачається, що з квітня 2023 року по липень 2023 року, за винятком аліментів, ОСОБА_1 отримав дохід у сумі 95148, 40 грн (зворот а.с. 11).

З огляду на викладене, виходячи з положень ст. 182, ч. 1 ст. 192 СК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів, оскільки матеріальне становище ОСОБА_1 , який на час винесення судового наказу був безробітним, а в даний час проходить військову службу, покращилось в зв`язку з отриманням ним щомісячного грошового забезпечення.

Що ж стосується посилання представника заявника на те, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває безробітна дружина та брат, який є особою з інвалідністю ІІ групи, то дані факти уже були досліджені судом першої інстанції.

Зокрема, відповідач не надав суду доказів, які б свідчили, що його дружина є непрацездатною особою, внаслідок інвалідності чи інших причин, в зв`язку з чим вона позбавлена можливості влаштуватись на роботу та отримувати дохід. Щодо перебування на утриманні непрацездатного брата ОСОБА_4 колегія суддів зазначає, що ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суді заявник не подав жодних доказів про те, чи дійсно він перебуває на його утриманні, оскільки судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 отримує пенсію по інвалідності у розмірі близько 4000 грн.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо наявності підстав для зміни способу стягнення аліментів з ОСОБА_1 , оскільки така зміна способу стягнення не порушить прав платника аліментів та відповідатиме інтересам як стягувача, якій законом надано право вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, так і інтересам їх спільної дитини.

Щодо додаткового рішення.

Відповідно до ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Так, за правилами ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

При цьому, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 статті 137 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про ухвалення додаткового рішення представник ОСОБА_2 адвокат Череватий П.М. подав: договір про надання правничої допомоги від 26 квітня 2023 року; додаткову угоду від 26 липня 2023 року до договору про надання правничої допомоги від 26.04.2023 року; акт про надання правничої допомоги від 06.11.2023 року відповідно до п. 2 якої загальна вартість наданої правничої допомоги складає 5000 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що виходячи з принципів обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, значення справи для сторін, реальності наданої правничої допомоги адвоката з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення 2500 грн витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Не заслуговує на увагу посилання представника заявника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 не подала до суду жодних оформлених у встановленому порядку фінансових документів, які б свідчили про оплату гонорару за надання професійної правничої допомоги.

Так, відповідно до п. 3 Додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 26 квітня 2023 року передбачено, що вказані у п. 2 Додаткової угоди грошові кошти Клієнт зобов`язаний перерахувати на розрахунковий рахунок Адвокатського об`єднання, протягом шістдесяти днів з дня прийняття Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області судового рішення за наслідками розгляду позовної заяви, вказаної у п. 1 даної додаткової угоди.

Також, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що представником позивача адвокатом Череватим П.М. були дотриманні положення статті 141 ЦПК України та поданні до суду першої інстанції відповідні докази, а тому з доводами апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Сивака Т.М. про недоведеність витрат на правову допомогу погодитися не можна.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сивака Т.М. слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 листопада 2023 року та додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 листопада 2023 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сивака Тараса Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 листопада 2023 року та додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 листопада 2023 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 20 лютого 2024 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома