ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/812/24 Справа № 201/4524/22 Суддя у 1-й інстанції - Богун О.О Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2023 року у справі за позовом Закритого акціонерного товариства «Кловіма» до ОСОБА_1 про витребування транспортного засобу із чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування транспортного засобу із чужого незаконного володіння.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що Закрите акціонерне товариство «Кловіма» є законним власником сідельного тягача марки DAF, моделі FX - 460FT, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

Проте у 2018 році Тягач було незаконно вивезено з території Литовської Республіки на територію Україну та перереєстровано за новим власником - ОСОБА_1 , присвоєно новий державний номер НОМЕР_3 .

Таким чином, право власності Позивача порушене та підлягає захисту.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд витребувати із володіння ОСОБА_1 та передати законному власнику - Закритому акціонерному товариству «Кловіма» сідельний тягач марки DAF, моделі FX - 460FT, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; стягнути з ОСОБА_1 судові витрати по справі.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2023 року позов Закритого акціонерного товариства «Кловіма» до ОСОБА_1 про витребування транспортного засобу із чужого незаконного володіння задоволено.

Витребувано із володіння ОСОБА_1 та передано законному власнику - Закритому акціонерному товариству «Кловіма» сідельний тягач марки DAF, моделі FX - 460FT, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Закритого акціонерного товариства «Кловіма» судові витрати, що складаються з: судового збору за подання позову в розмірі 2 639,33 грн, заяви про забезпечення позову в розмірі 1 250,00 грн та заяви про забезпечення доказів в розмірі 1 250,00 грн, що в сукупності становить 5 139 гривень 33 копійки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у 2018 році між Позивачем та Закритим акціонерним товариством «Лумінор Лізінґас» (UAB «Luminor Lizingas», код юридичної особи: 111667277) було укладено Фінансовий договір оренди № 201819513 відносно Тягача, де Позивачем виступав лізингоодержувачем, а Закрите акціонерне товариство «Лумінор Лізінґас» - лізингодавцем. Таким чином, позивач набув статус управителя майном з правом володіння і користування тягачем. Дані обставини підтверджуються Довідкою про транспортний засіб, виданою Каунаською філією Державного підприємства «Регіта» від 13.08.2019 року № (1.13)-S4-102.

03.11.2020 року сторони вказаного Фінансового договору оренди (Позивач та Закрите акціонерне товариство «Лумінор Лізінґас») уклали Акт передачі у власність майна (Тягача) лізингоодержувачу. Даний Акт підтверджує повне виконання лізингоодержувачем (Позивачем) своїх зобов`язань та передачу останньому у власність від лізингодавця (Закритого акціонерного товариства «Лумінор Лізінґас») Тягача.

Таким чином, 03.11.2020 року Закрите акціонерне товариство «Кловіма» набув право власності на сідельний тягач марки DAF, моделі FX - 460FT, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

30.08.2018 року, у період, коли Позивач законно володів і користувався Тягачем, між Позивачем та Закритим акціонерним товариством «Бродера» (UAB «Brodera», код юридичної особи: 303026423) було укладено Договір оренди автотранспортних засобів № N-488, предметом якого був тягач марки DAF, моделі FX - 460FT, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , де Позивач виступав орендодавцем, а Закрите акціонерне товариство «Бродера» - орендарем.

Так, відповідно до положень даного Договору оренди автотранспортних засобів, Тягач передавався з правом користування і експлуатації тільки на території Європейського Союзу. Згода Орендодавця (Позивача) щодо користування і експлуатації транспортного засобу на іншій, ніж домовлено території, повинна бути надана шляхом підписання двосторонньої угоди, завіреної печаткою. Дану умову сторони вказаного Договору оренди автотранспортних засобів визначили як суттєву.

Однак, 04.10.2018 року тягач марки DAF, моделі FX - 460FT, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 було незаконно ввезено на територію України на підставі митної декларації UA205040/2018/027948 від 04.10.2018 року. Даний факт підтверджуються листом Державної митної служби України № 08- 4/27/8.19/5248 від 21.05.2021 року.

05.10.2018 року, вже на території України, невідомими особами було укладено Договір купівлі-продажу незаконно ввезеного на територію України Тягача (СГ) № 250.

16.10.2018 року, Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Полтавській області було проведено первинну реєстрацію тягач марки DAF, моделі FX - 460FT, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 адміністратором ОСОБА_2 за новим власником - ОСОБА_1 . Цього ж дня іншим адміністратором ОСОБА_3 внесено зміни. Зазначене підтверджується посвідченою копією листа Головного сервісного центру МВС від 31.05.2021 року.

Таким чином, тягач марки DAF, моделі FX - 460FT, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 незаконно, без відома та поза волею Позивача був ввезений на територію України та перереєстрований на іншу особу.

Після незаконного ввезення Тягача на територію України та незаконним проведення первинної реєстрації Тягача за новим власником - ОСОБА_1 , 17.10.2018 року Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Дніпропетровській області було здійснено перереєстрацію тягач марки DAF, моделі FX - 460FT, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 при заміні номерного знаку, внаслідок чого, тягачу присвоєно державний номерний знак НОМЕР_3 .

11 листопада 2019 року за даними Національного бюро Інтерполу України, наданими Управлінню кримінальної поліції з розслідування економічних злочинів Головного комісаріату поліції Каунаського повіту, тягач марки DAF, моделі FX - 460FT, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 було оголошено у розшук.

02.11.2021 року за весь час розшуку тягач вперше було виявлено на території України під час спроби чергової перереєстрації.

06.01.2022 року Національне бюро Інтерполу України повідомило Кримінальній поліції з розслідування економічних злочинів Головного комісаріату поліції Каунаського повіту про те, що Відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області розпочато слідство за № 38588 щодо даного тягач марки DAF, моделі FX - 460FT, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

При цьому, стало відомо, що тягач марки DAF, моделі FX - 460FT, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 передано нинішньому власнику - громадянину України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначене підтверджується відомостями із Єдиного державного реєстру транспортних засобів та листом Управління кримінальної поліції з розслідування економічних злочинів Головного комісаріату поліції Каунаського повіту.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позову.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частинах першій та другій статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Цивільним Кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, згідно зі ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до вимог ст.330, 388 ЦК України якщо майно відчужено поза волею власника, то право власності на майно не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребувано. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою цього майна.

Відповідно до положень ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 399 ЦК України право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою.

Згідно зі ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Норма ст. 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові Великої Палати від 26.11.2019 року у справі №914/3224/16 право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (п.3 ч.1ст. 388 ЦК). Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

За змістом ч.1ст. 388 ЦК України добросовісним має вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно у особи, яка не має право його відчужувати, а недобросовісним володільцем є та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне.

Витребування майна від добросовісного набувача (особи, яка не знала і не повинна була знати про те, що особа, у якої річ придбана, не має права її відчужувати) можливе у всіх випадках, коли майно придбане безоплатно у особи, яка не мала права відчужувати річ.

Якщо ж добросовісний набувач придбав річ за плату, власник вправі витребувати таку річ тільки у випадках, якщо вона вибула з володіння поза його (або особи, якій річ була передана власником) волею, зокрема загублена власником або іншою особою, якій річ була передана власником, або була викрадена у власника чи такої особи.

Як вбачається із змісту п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

Власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна.

Недійсність правочину, на виконання якого передано майно, сама по собі не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу володіння іншій особі.

Так, згідно ст. 398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Відповідно до п.2.2. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 року №1306, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно, фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого в такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (доручення, договору тощо), допоки протилежне не буде встановлено судом або не зміниться воля власника, який вправі зажадати повернення власної речі від володільця.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 08.11.2021 року (справа №610/2229/18).

Передача власником володіння майном третій особі може відбуватися, крім іншого, й у відповідності до укладеного договору оренди автотранспортних засобів N? N-488, предметом якого був тягач марки DAF, моделі FX - 460FT, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , де Позивач виступав орендодавцем, а Закрите акціонерне товариство «Бродера» - орендарем. У такому випадку відбувається передача права володіння майном від власника (орендодавця) до третьої особи (орендаря) на підставі відповідного договору оренди, тобто майно передається власником за його волевиявленням.

Встановлено, що відповідно до умов договору оренди транспортного засобу від 30.08.2018 року ЗАТ «Кловіма» власноручно в цей же день передав в оренду ЗАТ «Бродера» спірний автомобіль, яким останній користувався.

Позивачем, в свою чергу, не доведено відсутність у ЗАТ «Бродера» в особі Томища Михайла правових підстав володіння майном та не доведено факт незаконності вибуття з власності ЗАТ «Кловіма» спірного майна.

Крім того, встановлюючи незаконність ввезення автомобіля на територію України суд першої інстанції посилався на лист Державної митної служби України № 08-4/27/8.19/5248 від 21 травня 2021 року. Однак, вказаний лист містить дані про зазначену вище митну декларацію, однак не встановлює незаконність ввезення автомобіля на територію України, як і не вказую на незаконність дій працівників митної служби.

Також, встановлено, що вироком Каунаського окружного суду від імені Литовської Республіки від 29 вересня 2022 року з винуватої особи у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст 184 КК Литовської Республіки, а саме з ОСОБА_5 на користь ЗАТ Кловіма стягнено спричинену шкоду.

Між тим, право власності на сідельний тягач марки DAF, моделі FX - 460FT, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 набуто відповідачем на відповідній правовій підставі, зареєстровано уповноваженими державними органами.

Таким чином, ОСОБА_1 є добросовісним набувачем прав на автомобіль марки DAF, моделі FX - 460FT, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4

Добросовісним набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчинення правочинів з майном. Констукція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат,є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальних та надмірний тягар ( Постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19).

Колегія суддів вважає, що витребування спірного автомобіля у добросовісного набувача не можливе, адже це призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, що є підставою для відмови у задоволенні позову у даному випадку.

З врахуванням наведеного, спірне майно не підлягає витребуванню від добросовісного набувача на підставі віндикаційного позову.

Власник майна має право звернутись з відповідним позовом до особи, якій добровільно передав транспортний засіб.

У випадку, коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник сам несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно.

Такі висновки відповідають правовим висновкам Верховного Суду, висловлених, зокрема, у постановах від 27 червня 2018 року (справа №742/3315/16-ц), від 02 червня 2021 року (справа №761/44057/19).

З врахуванням наведеного, висновок суду першої інстанції про те, що майно вибуло з володіння власника Закритого акціонерного товариства «Кловіма» не з його волі, не відповідає обставинам справи, оскільки останнім не доведено факт вибуття спірного майна з його володіння та з володіння особи, якій він передав спірне майно, не з їх волі, а зібрані у справі матеріали не підтверджують факт набуття ОСОБА_1 права власності на спірне майно без достатніх правових підстав.

Отже, позовні вимоги Закритого акціонерного товариства «Кловіма» про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме сідельного тягача марки DAF, моделі FX - 460FT, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , до задоволення не підлягають.

Щодо стягнення правничої допомоги допомоги понесених апелянтом в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: ордер про надання правничої (правової) допомоги СЕРІЯ АР № 1145677 від 20 жовтня 2023 року, копію договору про надання правової допомоги № 12/23 від 20.10.2023 року, де вказано, що сума гонорару становить 30 000 грн та сплачується замовником в повному обсязі при підписані цього Договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апелянтом надані належні та допустимі докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 30 000 грн.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді, у розмірі 30 000 грн (правнича допомога), 3 958,99 грн (судовий збір),відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, слід стягнути з позивача на користь апелянта.

Крім того, встановлено що, постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у справі № 201/4524/22 ( провадження № 22-ц/803/7530/22) заборонено відчуження сідельного Тягача марки DAF, моделі FX 46FТ, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, колегія суддів вважає за потрібне скасувати заходи забезпечення позову вжиті постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у справі № 201/4524/22 ( провадження № 22-ц/803/7530/22).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158, 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2023 року скасувати.

У задоволенні позову Закритого акціонерного товариства «Кловіма» до ОСОБА_1 про витребування транспортного засобу із чужого незаконного володіння відмовити.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Кловіма» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Кловіма» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 958,99 грн.

Заходи забезпечення позову вжиті постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у справі № 201/4524/22 (провадження № 22-ц/803/7530/22) скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: