Номер провадження 2/754/1292/24
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2024 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Саламон О.Б.

з участю секретаря Рябенка В.О.

позивача і представника ОСОБА_1 , Лещенко Ю.В.

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_3 , П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 через представника - адвоката Лещенко Ю.В. звернулася до суду з позовом з вимогою до відповідача ОСОБА_4 про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину.

Вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина на належну частку його майна, яка складається з нерухомого майна у вигляді 1/6 квартири АДРЕСА_1 . З метою реалізації своїх спадкових прав, позивач звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті її чоловіка - ОСОБА_5 , за результатами розгляду такого звернення, державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. було заведено спадкову справу № 657/2023 після ОСОБА_5 . Однак постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. 03.11.2023 позивачу було повідомлено про неможливість вчинення нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_5 з огляду на наявність спору щодо розміру часток у спадщині та кола спадкоємців, які заявлені позивачем. Зокрема позивач вказує на те, що спадкоємець донька померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_4 спадщину не прийняла з причин того, що на день смерті спадкодавця вона не проживала разом з останнім, є громадянкою російської федерації та тривалий час проживає за кордоном. Таким чином, позивач з метою захисту та реалізації своїх спадкових прав вимушена звернутись з даною заявою до суду.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б від 30.11.2023 відкрито провадження по вказаній справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 08.02.2024 постановлено витребувати у державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. належним чином завірену копію спадкової справи № 657/2023 ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07.03.2024 ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, при цьому до суду надійшла заява про визнання позову, в якій відповідач вказала, що більше 10 років не проживає в Україні, тому просить суд розглядати справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. До заяви додано копію паспорту щодо громадянства іншої країни.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача.

Третя особа - державний нотаріус П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява, в якій просив розглядати справу за його відсутності.

Оскільки відповідач не з`явився в судове засідання, про розгляд справи повідомлявся належним чином, не подав до суду відзив, а також те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При здійсненні правосуддя (ст. 5 ЦПК) суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено наступні правовідносини.

У відповідності до свідоцтва про право власності на житло, кв. АДРЕСА_1 належить на праві власності 6 - м особам у рівних долях:

- ОСОБА_1 (позивач і дружина померлого)

- ОСОБА_5 (померлий чоловік ОСОБА_1 )

- ОСОБА_6 (донька)

- ОСОБА_7 (син)

- ОСОБА_8 (донька)

- ОСОБА_9 (донька).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_5 .

Смерть ОСОБА_5 зареєстрована посадовою особою відділу реєстрації актів цивільного округу Берн-Міттельланд міста Берн 18.12.2022.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне йому майно, яке складається з нерухомого майна у вигляді 1/6 кв. АДРЕСА_1 .

З метою реалізації своїх спадкових прав, позивач звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті її чоловіка - ОСОБА_5 , за результатами розгляду такого звернення, державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. було заведено спадкову справу № 657/2023 після ОСОБА_5 .

Постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. № від 03.11.2023 позивачу було повідомлено про неможливість у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_5 з огляду на наявність спору щодо розміру часток у спадщині та кола спадкоємців, які заявлені позивачем, зокрема позивач вказує на те, що спадкоємець донька померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_4 спадщину не прийняла з причин того, що вона на день смерті спадкодавця не проживала разом з останнім, є громадянкою російської федерації та тривалий час проживає за кордоном.

Відповідач ОСОБА_4 впродовж тривалого часу - більше десяти років проживає за межами України, є громадянкою російського федерації і на момент відкриття спадщини не проживала разом зі своїм батьком ОСОБА_5 , хоча є зареєстрована в кв. АДРЕСА_1 .

У відповідь на витребування до суду надійшла копія спадкової справи № 657/2023, заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , у відповідності до матеріалів якої спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину після померлого ОСОБА_5 - рідна донька останнього - ОСОБА_3 та син ОСОБА_7 , який відмовився від прийняття спадкового майна на користь позивача, інші спадкоємці до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, не звернулись.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним,неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261 - 1265 ЦК України.

Статтею 1258 ЦК України визначено черговість спадкування за законом, зокрема: «1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Разом з тим, за змістом ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї

Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст. 1268 ЦК Україниє необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Частиною першою ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

При виборі місця проживання виявляється воля особи, право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає, у той час коли під тимчасовим місцем проживання розуміється місце перебування фізичної особи де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема, у готелі чи у санаторії тощо). Тимчасова відсутність може бути безперервною, однак не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №471/601/17 (провадження№ 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі №355/832/17(провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі №937/10434/19-ц (провадження№ 61-3620св21) та від 15 червня 2022 року у справі №454/3550/18 (провадження № 61-912св21) зроблено висновок про те, що державна реєстрація спадкоємця у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації.

Частина третя ст. 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що може бути відмінним один від одного (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц (провадження № 61-11488св21)).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Отже, на час відкриття спадщини після померлого ОСОБА_5 відповідач хоча і була зареєстрована в кв. АДРЕСА_1 , але постійно у ній не проживала, так як перебувала та перебуває в російській федерації, додому не приїздила, а також у визначений законом строк не звернулась із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, і тому не може вважатись такою, що прийняла спадщину.

Крім того, відповідач не зверталась до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, як це передбачено ч.3 ст. 1272 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 78, 81-82, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-356 ЦПК України, ст.ст.1216, 1218,1268, 1269 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_3 , П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину - задовольнити.

Встановити факт не проживання ОСОБА_4 разом з її батьком ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: квартира АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини.

Визнати ОСОБА_4 такою, що не прийняла спадщину після смерті її батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Київського апеляційного суду

Повний текст рішення складено 20.03.2024.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон