рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/8648/22

Номер провадження 2/495/883/2024

08 січня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - одноособово судді Боярського О.О.,

при секретарі Червинській І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Боян О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білгород-Дністровський в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавця, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавця у якій позивач просить суд:

- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , витрати на лікування та поховання ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №1226, в розмірі 47370,00 грн.;

- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 992, 40 грн.

Обґрунтовуючи позов зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Білгород-Дністровським міьськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Відповідачка у справі є спадкоємицею ОСОБА_3 за заповітом, та доводиться сусідкою позивачу.

Перед смертю ОСОБА_3 , тяжко хворів на онкологічне захворювання.

ОСОБА_1 вказує, що відповідачка ОСОБА_2 не вживала заходів направлених на лікування ОСОБА_3 , у зв`язку із чим ОСОБА_1 доводилося витрачати власні кошти на лікування та годування спадкодавця, також позивачка вказує, що вона доглядала за ОСОБА_3 та його будинком.

Після смерті ОСОБА_3 усі витрати на поховання померлого та витрати, пов`язані з організацією поховання та облаштування місця поховання були понесені позивачкою ОСОБА_1 .

В добровільному порядку відповідачка відмовляється відшкодовувати позивачці витрати, понесені нею на утримання та поховання спадкодавця, у зв`язку із чим ОСОБА_1 змушена звернутися до суду із вказаним позовом.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 15 лютого 2023 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 15.02.2023 року витребувано від приватного нотаріуса Сминтиної О.Л. копію спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 та закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.

15.03.2023 року до канцелярії суду від приватного нотаріуса Сминтиної О.Л. надійшла копія спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 01.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні просила суд задовольнити вимоги, разом з тим пояснила, що тіло ОСОБА_3 в морг не направлялося, при цьому також підтвердила також факт того, що на момент смерті ОСОБА_3 відповідачка ОСОБА_2 мала власні кошти.

Адвокат Боян О.Б., яка діє в інтересах відповідачки ОСОБА_2 , просила відмовити у задоволенні позову посилаючись на обставини, викладені нею у відзиві.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Білгород-Дністровським міьськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Відповідачка у справі є спадкоємицею ОСОБА_3 за заповітом, та доводиться сусідкою позивачу.

Як вбачається із копії спадкової справи до заведеної майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , відповідачка ОСОБА_2 , звернулася до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Синтиної О.Л. із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 .

Згідно заповіту від 28.05.2019 року, посвідченого керуючою справами секретарем виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Казаной Н.О., зареєстрованого в реєстрі за №102, ОСОБА_3 , належний йому житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином відповідачка ОСОБА_2 є спадкоємицею ОСОБА_3 за заповітом, яка прийняла спадщину після померлого, що підтверджується відповідними матеріалами справи.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Згідно вимог ч.1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується верховенством права. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.12ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст.89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на утримання, догляд, лікування спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

Згідно положень ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Необхідний мінімальний перелік вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення та єдину методику визначення вартості надання громадянам необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, реалізації предметів ритуальної належності затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства (ст. ст. 8, 12 Закону).

В пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди» роз`яснено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги та обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати.

У відповідності до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» під похованням померлого слід розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Виходячи з визначення поняття поховання відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

В силу ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» надання ритуальних послуг визначається необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг. Цей перелік затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Таким чином, вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати тільки тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам.

Так, згідно Необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України №193 від 19.11.2003, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 вересня 2004 р. за №1111/9710, до необхідних ритуальних послуг входять: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання; оформлення свідоцтва про поховання; копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили); монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу; кремація тіл померлих; поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; зберігання урн з прахом померлих у крематорії; організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України; запаювання оцинкованої труни; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу.

Витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання у розумінні статті 1201 ЦК України.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові ВС у справі № 185/687/18.

Під час розгляду справи судом встановлено, що згідно накладної, виданої Похоронним бюро «Ритуал», на підставі договору-заказ №301 від 26.10.2020 року, замовник ОСОБА_1 , ПІБ померлого: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивачкою ОСОБА_1 було замовлено послуг на поховання на загальну суму 27550,00 грн. У вказаній накладній окрім іншого зазначається у тому числі: транспортування померлого у морг 900,00 грн., знос померлого 600,00 грн., завантаження та розвантаження у морзі 600,00 грн., транспортування померлого додому 1500,00 грн., зношувачі 3500,00 грн., катафалк 2800,00 грн., оформлення документів 1000,00 грн., туалет тіла/бальзамування 1000,00 грн., розчистка та демонтування 200, 00 грн.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 16.08.2023 року до похоронного бюро «РИТУАЛ» ФОП ОСОБА_4 було направлено адвокатський запит № 11 щодо отримання інформації, а саме: чи дійсно зверталася до них ОСОБА_1 та який перелік послуг їй був наданий. Згідно відповіді від 21.08.2023 року, наданої ФОП ОСОБА_4 , повідомлено, що «..в связи с утерей архива 2020г. на Ваш запроса точного ответа предоставить не могу..» (копія додається). Разом з тим в судому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтвердила той факт, що тіло ОСОБА_3 до моргу не направлялося, тому інша сума, вказана у у договорі №301 від 26.10.2020 року судом не вразовується.

У зв`язку із чим, з огляду на встановлені судом обставини, суд критично ставиться до накладної, виданої Похоронним бюро «Ритуал», на підставі договору-заказ №301 від 26.10.2020 року та вважає недоведеним той факт, що позивачкою понесені витрати на поховання спадкодавця в розмірі 27550,00 грн., які згідно її доводів були сплачені нею Похоронному бюро «Ритуал».

Також в матеріалах справи міститься рахунок на ім`я ОСОБА_5 від 27.10.2020 року на загальну суму 13200,00 грн. на оплату поховального обіду на 60 осіб, щодо якого суд зазначає наступне.

Витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання у розумінні статті 1201 ЦК України (постанова ВС у справі № 185/687/18), на підставі викладеного суд не враховує витрати на проведення поховального обіду на загальну суму 13200,00 грн.

Також суд не бере до уваги товарний чек від 14.05.2022 року на загальну суму 19820,00 грн., наданий позивачкою на підтвердження понесених нею витрат на поховання спадкодавця, оскільки з вказаного документу не можливо встановити об`єктивні дані якою особою та на які послуги були здійснені вказані витрати.

Щодо витрат для придбання ліків та проведення заходів для встановлення діагнозу захворювання на суму в розмірі 30 000,00 грн. позивачка ОСОБА_1 зазначає про придбання ліків та проведення заходів для встановлення діагнозу захворювання ОСОБА_3 , однак будь-яких належних та допустимих доказів наведеного суду не надає.

На підставі вищенаведеного суд вважає, що виходячи із положення ч. 1 ст. 1232 ЦК України, позивачкою ОСОБА_1 не доведено суду факт понесення нею витрат на організацію поховання спадкодавця ОСОБА_3 , тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд вважає, що судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позивачем не доведено факт понесення нею витрат на поховання спадкодавця ОСОБА_3 та порушення її прав відповідачкою ОСОБА_2 , у зв`язку із чим суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавця відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: О.О. Боярський