печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Підпалого В.В.,

при секретарі, - Кострійчуку В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження з повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі по тексту - Відповідач), в якому просила суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачем квартирою АДРЕСА_1 , шляхом надання безперешкодного доступу до квартири та комплекту ключів від неї, а також встановити порядок користування кімнати пл. 11,2 кв.м., а відповідачеві - кімнату пл. 16, 6 кв.м., інші приміщення залишити у спільному користуванні сторін.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником 1/ 4 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори 10.12.2009 року.

Також, співвласником вказаної квартири є ОСОБА_2 .

Однак, відповідач перешкоджає позивачу у доступі до квартири в цілому, незважаючи на те, що позивач є співвласником відповідного житлового приміщення.

Крім того, у позивача відсутні ключі від вхідних дверей квартири.

З відповідачем про порядок користування квартирою, за словами позивача, домовитися неможливо, у зв`язку із чим позивач змушений був звернутися до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.06.2021 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку із виявленням недоліків.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.08.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.08.2021 року клопотання ОСОБА_3 про витребування доказів у справі було задоволено.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2023 року здійснено перехід з розгляду цивільної справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання.

23.04.2024 року представником позивача ОСОБА_3 на адресу суду надіслано відзив відповідача ОСОБА_2 , відповідно до якого остання заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що дана квартира є місцем її основного проживання та її дочки, а також на те, що позивач квартирою ніколи не користувалась, її частка в праві власності квартири є незначною, в натурі виділити цю частку, тобто створити дві ізольовані квартири неможливо, щодо пропозиції виплатити вартість належної позивачу 1/ 4 частини квартири, позивач відмовлялася, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позову.

В засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримувала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В засідання 13.05.2024 року представник позивача не з`явився, повідомлявся належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 в засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, на адресу суду надійшов відзив, в якому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Суд, вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали наявні у цивільній справі, прийшов до наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі за номером № 67473, ОСОБА_1 успадкувала від ОСОБА_4 1/ 4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 є власником 1/ 4 частки вищезазначеної квартири.

Також, співвласником вказаної квартири є ОСОБА_2 , якій належить 3/ 4 частини квартири, яка фактично проживає у вказаній квартирі зі своєю дочкою.

Встановлено, що відповідач перешкоджає позивачу у доступі до квартири в цілому, незважаючи на те, що позивач є співвласником відповідного житлового приміщення.

Крім того, у позивача відсутні ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 .

Між сторонами постійно виникають конфлікти щодо користування житлом, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів, та просить усунути перешкоди у шляхом надання безперешкодного доступу до квартири та комплекту ключів від неї, а також встановити порядок користування вказаною квартирою шляхом виділення позивачу у користування кімнати пл. 11,2 кв.м., а відповідачеві - кімнату пл. 16, 6 кв.м., інші приміщення залишити у спільному користуванні сторін.

Так, згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком.

Згідно ст. 157 ЖК України членів сім`ї житлового будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України. Виселення проводиться в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

П. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав» визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Аналіз статті 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб у будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Отже, на думку суду, позивач, який в установленому законом порядку є власником 1/ 4 частини квартири АДРЕСА_1 , має право вимагати усунення перешкод у користуванні своєю частиною житлового приміщення.

Таким чином, відповідач проживаючи у спірній квартирі, 1/ 4 частини якої належить позивачу на праві власності, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог в частині, а тому приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у частині надання безперешкодного доступу до квартири та комплекту ключів від неї, в іншій частині суд вважає за належне відмовити, через недоведеність та необґрунтованість.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 355, 358, 360 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 безперешкодний доступ до квартири АДРЕСА_1 та комплект ключів від неї.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід Держави судовий збір в сумі 875, 60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.В. Підпалий

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .