П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 року місто Київ

Справа № 757/50721/23-ц

Провадження№22-ц/824/7006/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 29 травня 2024 року

Повний текст постанови складено 30 травня 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Мандрики О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «МР БАНК» Луньо Іллі Вікторовича, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «МР БАНК» Луньо Іллі Вікторовича про заміну способу виконання рішення суду у справі №2-237/10, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року АТ «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «МР БАНК» Луньо І.В. з заявою про заміну способу виконання рішення суду у справі №2-237/10.

В заяві просить суд змінити спосіб виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 22.11.2012 у справі № 2- 237/2010, а саме:

«Для погашення заборгованості Приватного підприємства «Лекс» перед Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» за договором №70-В/07 про відкриття кредитної лінії від 26 березня 2007 року, що виникла станом на 16 серпня 2010 року, в сумі 12 031 800,00 доларів США (що складало 94 930 902,00 гри.) звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16 червня 2007 року, укладеним між закритим акціонерним товариством «Банк НРБ» і ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В та зареєстрованим за №з-2794, з, саме - належну ОСОБА_1 , квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 238,5 кв.м., жилою площею 126,8 кв.м., встановивши початкову ціну реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та способу його реалізації - шляхом продажу з прилюдних торгів.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні заяви АТ «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «МР БАНК» Луньо В. про заміну способу виконання рішення суду у справі №2-237/10.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду, АТ «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «МР БанкК» Луньо І.В. подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник АТ «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «МР Банк» Луньо І.В. адвокат Рибкіна Н.В. підтримала доводи апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що рішенням апеляційного суду м. Києва 22.11.2012 зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанк Росії», правонаступником якого являється Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Для погашення заборгованості ПП «Лекс» перед ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» за договором №70-В/07 про відкриття кредитної лінії від 26.03.2007, що виникла станом на 16.08.2010, в сумі 12 031 800,00 доларів США (що складало 94 930 902,00 грн.) звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16.06.2007, укладеним між ЗАТ «Банк НРБ» і ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В та зареєстрованим за №з-2794, а саме - належну ОСОБА_1 , квартиру. АДРЕСА_1 . загальною площею 238.5 кв.м., жилою площею 126.8 кв.м. з встановленням початкової ціни предмету іпотеки для його реалізації - 2 371 000.00 доларів США та способу його реалізації - шляхом продажу з прилюдних торгів.

Так, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.11.2012 визначено вартість предмета іпотеки (квартири АДРЕСА_1 ) в сумі 2 371 000,00 доларів США, тобто вартість предмета іпотеки визначена в іноземній валюті станом на 2012 рік.

10.12.2013 Печерським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №2- 237/10.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Гречухом О.Я. від 03.02.2014 відкрито виконавче провадження №41840425 з примусового виконання виконавчого листа №2-237/10 від 10.10.2013.

В рамках виконавчого провадження державним виконавцем здійснено опис та арешт Квартири.

Однак, у зв`язку зі смертю Боржника ( ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), 22.12.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Банком оскаржено зазначену постанову державного виконавця до суду. Ухвалою від 28.09.2017 р. по справі № 757/64485/16-ц, залишеною в силі постановою апеляційного суду міста Києва від 10.04.2018 р. у справі №2-237/10, постанову про закінчення виконавчого провадження скасовано.

Постановою від 22 травня 2018 року відновлено виконавче провадження.

Рішенням від 06.03.2014 р. по справі № 757/4166/13-ц, залишеним в силі судами всіх інстанцій, встановлено факт проживання однією сім`єю Боржника та ОСОБА_2 та визнано все майно, у тому числі квартиру, спільною сумісною власністю зазначеного подружжя.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23.12.2016 р, у справі № 757/20030/16-ц задоволено позовну заяву ОСОБА_2 щодо визначення розміру частки у спільній сумісній власності на квартиру подружжя.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26.09.2017 р. задоволено заяву Банку про визнання відумерлою спадщини ОСОБА_1 , а саме 1/2 квартири по вул. Лютеранська та передано квартиру у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

Таким чином, на підставі вищезазначених рішень судів, визначено коло процесуальних правонаступників боржника, а саме: ОСОБА_2 та територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради, як власники квартири по 1/2 за кожним.

29.07.2021 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служба Міністерства юстиції України винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, якою замінено сторони (боржника) з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на Київську міську раду ЄДРПОУО 2288314-1,та ОСОБА_2 .

На даний час у виконавчому провадженні основними боржниками є ОСОБА_2 та Київська міська рада.

Звертаючись з заявою про зміну способу виконання рішення суду заявник вказує про те, що рішенням суду від 22.11.2012 було встановлено початкову ціну вартості майна, яка була встановлена на момент укладання договору у червні 2007 року.

Заявник вказує, що пройшло майже 16 років, а ціни на нерухоме майно змінюються. Відтак, початкова ціна реалізації квартири не дозволяє визначити державному виконавцю вартість даної квартири за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Таким чином, заявник вважає, що є необхідність змінити спосіб виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 22.11.2012 у справі № 2- 237/2010, а саме:

«Для погашення заборгованості Приватного підприємства «Лекс» перед Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» за договором №70-В/07 про відкриття кредитної лінії від 26 березня 2007 року, що виникла станом на 16 серпня 2010 року, в сумі 12 031 800,00 доларів США (що складало 94 930 902,00 гри.) звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16 червня 2007 року, укладеним між закритим акціонерним товариством «Банк НРБ» і ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В та зареєстрованим за №з-2794, а саме - належну ОСОБА_1 , квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 238,5 кв.м., жилою площею 126,8 кв.м., встановивши початкову ціну реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та способу його реалізації - шляхом продажу з прилюдних торгів.

Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції дійшов висновку що вимоги стягувача не є доцільними, а зводяться до непогодженням з сумою реалізації майна, яка була встановлена рішенням, який керувався умовами договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Аналіз змісту ст. 435 ЦПК України свідчить про те, що підставами для зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення є виключно ті, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вказані обставини повинні бути чітко встановлені та підтвердженні відповідними доказами.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Відповідно до правової позиції постанови Верховного Суду України від 25 листопада 1995 року у справі №6-1829цс15 - поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого ст. 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Зміна способу та порядку виконання рішення це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення. Тобто судом вживаються нові заходи для реалізації рішення суду в разі неможливості його виконання у порядку і спосіб, що встановлені раніше.

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст.16 ЦК України способів захисту цивільних прав. Зокрема, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.

При вирішенні питання про зміну способу виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення.

З урахуванням системного тлумачення вказаних норм права, зміна способу і порядку виконання, за доведеності зазначених в цих нормах підстав, повинна відбуватися в межах вимог того позову, стосовно якого було ухвалено відповідне судове рішення, яке перебуває на примусовому виконанні.

Звертаючись із заявою про заміну способу виконання рішення заявник не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що у нього в даному випадку виникли обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з частиною першою ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (частина перша ст. 589 ЦК України).

Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з частиною першою ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Частиною першою ст. 584 ЦК України передбачено, що у договорі застави визначаються суть, розмір і строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, та (або) посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Статтею 3 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли в установленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків:

1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження;

2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Відповідно до частин першої та третьої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Тлумачення положень вищевказаної правової норми дає підстави дійти висновку, що питання про встановлення способу і порядку виконання рішення суду або його зміну може бути розглянуто у виняткових випадках, що обумовлені об`єктивними ускладненнями при виконанні судового рішення.

Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. При цьому суд не може змінити рішення по суті.

Звертаючись до суду із заявою про зміну способу виконання судового рішення, заявник вказує, що пройшло майже 16 років, а ціни на нерухоме майно змінюються. Відтак, початкова ціна реалізації квартири не дозволяє визначити державному виконавцю вартість даної квартири за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

У випадку задоволення заяви про зміну способу виконання судового рішення фактично змінюється спосіб захисту, передбачений статтею 16 ЦК України.

Враховуючи те, що заявником в заяві про зміну способу виконання рішення фактично порушується питання про зміну змісту рішення, що є недопустимим, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість вимог заяви та доводів апеляційної скарги. Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.

Положеннями ч. 1 ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає.

Колегія доходить висновку, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив ухвалу, що відповідає вимогам закону.

Докази та обставини, на які посилається апелянт були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Заявник у заяві про зміну способу і порядку виконання судового рішення фактично просить змінити рішення суду по суті та самостійно змінити спосіб захисту, передбачений ст. 16 ЦК України, що суперечить законодавству України.

Згідно статті 375 ЦПК України, Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права..

Колегія суддів вважає, що підстави для скасування ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «МР БАНК» Луньо Іллі Вікторовича, залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна