Провадження № 2/202/397/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 січня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Бєльченко Л.А., за участю секретаря судового засідання Ульянченко А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В:

23.12.2021 року представник позивача, адвокат Снєжко А.Г., звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з цим позовом до відповідача.

Розпорядженням Верховного Суду від 15.03.2022 № 8/0/9-22 про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану підсудність Краматорського міського суду Донецької області передано Індустріальному районному суду м.Дніпропетровська.

21.07.2023 року вказана справа надійшла до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська для прийняття до провадження та розгляду по суті.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2023 року визначено головуючого суддю Бєльченко Л.А.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24.07.2023 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 18.05.2013 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які є батьками ОСОБА_4 , 2010 року народження, та ОСОБА_1 , 2003 року народження.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 11.06.2013 року у справі №2/234/2038/13 з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від доходу щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до повноліття позивача, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

13.10.2021 року старшим державним виконавцем Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №39107510 з виконання виконавчого листа №2/234/2038/13, виданого 11.06.2013 року Краматорським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Представник позивача зазначає, що у 2020 році ОСОБА_7 вступив до ДДМА. Потім вирішив змінити профіль навчання і вступив до Інституту енергетики та систем керування Національного університету «Львівська політехніка» та є студентом 1 курсу денної форми навчання першого (бакалаврського) рівня вищої освіти. Термін навчання до червня 2025 року.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України №658 від 26.08.2015 року позивач повинен був повернути державі витрачені на нього гроші. Згідно його заяви був затверджений порядок відшкодування коштів державного бюджету, відповідно до якого для збереження бюджетного місця навчання необхідно було повернути до 10.09.2021 року до державного бюджету 36 730,00 грн. У зв`язку зі скрутним матеріальним становищем 02.09.2021 року позивач написав заяву на ім`я ректора на реструктуризацію боргу.

Крім того, у зв`язку з навчанням були понесені витрати з оплати гуртожитку за 2021/2022 навчальний рік. Також для забезпечення навчального процесу позивачу знадобився ноутбук, котрий був придбаний в кредит. Усі необхідні витрати несла мати позивача.

ОСОБА_1 має дохід у формі стипендії в розмірі 1660 грн., проте даної суми не вистачає для життя, достатнього харчування та одягу, забезпечення всім необхідним для навчання.Тому ОСОБА_5 фактично знаходиться на утриманні матері, яка має на утриманні молодшого брата позивача, сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який потребує значних втрат, оскільки є обдарованою дитиною.

Представник позивача зазначила, що відповідач офіційно працевлаштований у ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» та отримує стабільну заробітну плату. Вважає, що її розміру достатньо для того, щоб сплачувати аліменти на сина, який продовжує навчання.

Станом на 25.07.2016 року відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач мав право власності на трикімнатну квартиру по АДРЕСА_1 , котру він придбав 09.12.2015 року. 02.11.2018 року відповідач подарував вказану квартиру сину від іншого шлюбу ОСОБА_8 та залишається користувачем вказаної квартири.

У зв`язку з викладеним, представник позивача просила стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/6 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2025 року та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Снєжко А.Г., позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача, адвокат Кірєєв В.В., приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, просив відмовити в задоволенні позову.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначив, що згідно наданих позивачем документів ОСОБА_1 навчається у Національному університеті «Львівська політехніка» за денною формою здобуття освіти, за рахунок державного бюджету. Тому він не несе будь-яких витрат, пов`язаних безпосередньо з навчанням.

Згідно наданої позивачем довідки про доходи №893 від 27.10.2021 року, з вересня 2021 року він отримує стипендію у розмірі 1660 гривень на місяць.

З 01.01.2022 року і по теперішній час позивач отримує дохід у вигляді стипендії, розмір якої становить 2550 гривень на місяць.

Крім того, хоча позивач ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , а у своєму позові у цій справі зазначив адресу проживання: АДРЕСА_3 , проте фактично він постійно проживає за іншою адресою: АДРЕСА_4 . За цієї адресою він був взятий на облік внутрішньо переміщеної особи Управлінням соціального захисту населення Дарницької районної у місті Києві Державні адміністрації, що підтверджується відповдіною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №3002- від 27.07.2022 року, копія якої додається до цього відзиву.

Відповідно до пункту 1 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року за №332, позивачеві виплачується щомісяця як внутрішньо переміщеній особі допомога у розмірі 2000 гривень.

Представник відповідача також зазначив, що згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №783153, що видана 15.03.2023 року Обласним центром медико-санітарної експертизи №1 м. Краматорськ, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 09.03.2023 року є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням. Тому ОСОБА_1 , як інвалід третьої группи, має право на отримання пенсії по інвалідності особам з інвалідністю III групи у розмірі не менш 1 046,50 гривень щомісяця (2093 грн. / 2 гривень).

Згідно наданих позивачем разом з позовом документів, ОСОБА_1 навчається у Національному університеті «Львівська політехніка» за денною формою здобуття освіти. Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 44 Закону України «Про вищу освіту», держава забезпечує дітям, зареєстрованим як внутрішньо переміщені особи, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти, - до закінчення такими дітьми закладів освіти за певним ступенем вищої освіти, але не більш як до досягнення ними 23 років, державну цільову підтримку для здобуття вищої освіти у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, ОСОБА_1 має право на отримання відповідної державної цільової підтримки, визначеної вищевказаним Порядком.

Крім того, відповідачу ОСОБА_2 достовірно відомо, що його син ОСОБА_1 працює, у зв`язку з чим отримує додатковий дохід, але точне місце роботи та розмір заробітної плати позивача відповідачу не відомий.

З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає, що позивач ОСОБА_1 , як особа, яка отримує (та має право на отримання): стипендію у розмірі 2550 грн. щомісячно; допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 2000 грн. щомісяця; пенсію по інвалідності особам з інвалідністю III групи у розмірі не менш 1 046,50 гривень щомісяця; відповідну державну цільову підтримку; заробітну плату або інші доходи, взагалі не потребує матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання.

Представник відповідача також зазначив, що відповідач також має сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , від другого шлюбу. Наразі на утримання сина ОСОБА_6 і сина ОСОБА_9 він сплачує аліменти у розмірі по 1/4 частині заробітку (доходу) на кодного з дітей.

Крім того, вироком Краматорського міського суду Донецької області від 27.04.2018 року по справі №234/16614/16-к з відповідача ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_10 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, передбаченим частиною першою статті 122 КК України, у розмірі 30 000 гривень. Даний вирок суду на підставі відповідного виконавчого листа до цього часу знаходиться на примусовому виконанні у Краматорському відділі ДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ МЮ (виконавче провадження ВП №57856966, постанова про відкриття виконавчого провадження від 06.12.2018 року).

Відтак із заробітної плати ОСОБА_2 на підставі виконавчих документів у відкритих та не завершених виконавчих провадженнях, станом на теперішній час підлягають примусовому стягненню: аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів (виконавче провадження ВП №39107510, виконавче провадження ВП №72441358); аліменти на користь ОСОБА_11 на утримання сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів (виконавче провадження ВП №58004241); на користь ОСОБА_10 моральна шкода, завдана кримінальним правопорушенням, у розмірі 30 000 гривень.

На даний час єдиним джерелом доходу відповідача ОСОБА_2 є заробітна плата у ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод. Будь-які інші види доходу та заробітку у відповідача відсутні. Але внаслідок військової агресії з боку російської федерації проти України та введення в Україні воєнного стану, наказом Генерального директора ПрАТ «НКМЗ» №64 від 28.02.2022 року «Про призупинення діяльності та консервації» було тимчасово призупинено роботу ПрАТ «НКМЗ», у зв`язку з чим розмір заробітної плати ОСОБА_2 зменшився в 6 разів. Крім того, з березня 2023 року виплата заробітної плати з ПрАТ «НКМЗ» ОСОБА_2 взагалі припинилась, хоча ОСОБА_2 до цього часу не звільнений. За цих обставин відповідач ОСОБА_2 з березня 2023 року і по теперішній час не отримує доходу, а необхідні витрати здійснює за рахунок власних збережень. Крім того, дружина ОСОБА_2 ОСОБА_11 , яка працює у ПрАТ «НКМЗ», за вищенаведених обставин також з березня 2023 року не отримує доходу.

Представник відповідача вказує, що у відповідача ОСОБА_2 відсутня можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину ОСОБА_5 , який продовжує навчання, тому

представник відповідача просив відмовити у повному обсязі в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Представник позивача, адвокат Снєжко А.Г., у свою чергу, висловила заперечення стосовно доводів представника відповідача та зазначила, що позивач ОСОБА_1 хоча і взятий на облік за адресою: АДРЕСА_4 , як внутрішньо переміщена особа, втім більшу частину року фактично мешкає у Львові, де навчається на очній формі навчання та живе в гуртожитку вищого навчального закладу, тому подати заяву на отримання соціальної допомоги як ВПО не може. Щодо наявності у позивача групи інвалідності, представник позитвача зазначила, що згідно ст.32 Закону України «Про загальнобов`язкове державне пенсійне страхування» особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією. Проте у позивача нема страховго стаж. Тому позивач не відноситься до категорії інвалідів, які можуть отримувати пенсію по інвалідності.

Представник позивача також зазначає, що позивач ОСОБА_1 не працевлаштований, втім відповідач зі своєю сім`єю на даний час проживає в Німеччині, отримує виплати для українських біженців.

Суд, вислухавши сторін, з`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (том 1 а.с. 9).

Також встановлено, що ОСОБА_1 навчається на третьому курсі денної форми навчання рівня вищої освіти бакалавр Інституту ІЕСК Національного університету «Львівська політехніка» та закінчує навчання 30 червня 2025 року, що підтверджується довідкою від 10.08.2023 року №512 (том 1 а.с. 137).

Згідно довідки про доходи, виданої гр. ОСОБА_1 Національним університетом «Львівська політехніка» 09.08.2023 року за №1051, загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з 01.01.2023 року по 31.07.2023 року становить 15300 грн. (том 1 а.с.138).

В судовому засіданні встановлено, що відповідач має постійне місце роботи -ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод. Внаслідок військової агресії з боку російської федерації проти України та введення в Україні воєнного стану, наказом Генерального директора ПрАТ «НКМЗ» №64 від 28.02.2022 року «Про призупинення діяльності та консервації» було тимчасово призупинено роботу ПрАТ «НКМЗ».

Встановлено, що від першого шлюбу з ОСОБА_3 відповідач має неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якого відповідно до виконавчого листа №234/2708/21 від 30.05.2023 року стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача.

Від другого шлюбу відповідач має сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання якого, як указує представник відповідача, ОСОБА_2 сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку. Разом з тим, встановлено, що відповідача проживає однією сім`єю з сином ОСОБА_14 і його матір`ю.

Прендставник відповідача зазначає, що відповідач не є інвалідом і інших утриманців не має, а на підставі вироку суду повинен відшкодувати моральну шкоду гр. ОСОБА_10 у розмірі 30 000 грн.

Відповідно до положень частини першої ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) , виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження навчання: потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Дотримуючись принципу оцінки доказів, зважаючи на те, що син відповідача ОСОБА_7 , будучи повнолітнім, продовжує навчання і потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, а відповідач в змозі надавати таку допомогу, оскільки є працездатним, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання на час його навчання.

Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на час навчання його сина ОСОБА_1 , суд враховує, що відповідач офіційно працевлаштований, має обов`язок сплачувати аліменти на двох неповнолітніх дітей, з одним з яких проживає однією сім`єю; суд враховує стан здоров`я відповідача та вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на час навчання у розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 23.12.2021 року на весь час навчання дитини, тобто до 30.06.2025 року, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 частково.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Крім того, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Таким чином, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022року у справі № 922/1964/21 зробила висновок, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Таким чином, адвокат відповідно до положень ст. 137 ЦПК України повинен зазначити обсяг виконаних ним робіт, однак у випадку встановлення у договорі про надання правової допомоги фіксованої суми гонорару не повинен наводити його деталізований опис із зазначенням витраченого часу.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання правничої допомоги від 20.12.2021 року укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Снєжко А.Г. (том 1 а.с.46-49); додаток до договору про надання правової допомоги від 20.12.2021 року, в якому зазначено розмір адвокатського гонорару (винагороди) 6000 грн. (том 1 а.с. 50-51); квитанцію до прибуткового касового ордера №б/4 від 20.12.2021 року (а.с.52).

Враховуючи, що дана справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, виходячи з критерію розумності розміру судових витрат на правову допомогу, котрі застосовує Європейський суд з прав людини, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 4500,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 680 грн. 91 коп. (75%). Також підлягає стягненню з позивача в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 227 грн. 09 коп. (25%).

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на час його навчання у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, починаючи стягнення з 23.12.2021 року до закінчення навчання, тобто до 30.06.2025 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі4500,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 680,91 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 227,09 грн.

Рішення підлягає негайному виконанню у межах стягнення суми платежу аліментів за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бєльченко Л.А.