Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Сидоренко І.О.

за участю:

секретаря судового засідання Зубкова В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у режимі дистанційного судового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання поновленим договору оренди,-

В С Т А Н О В И В:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання поновленим договору оренди, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 01 червня 2017 року між орендодавцями ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та орендарем ФОП ОСОБА_3 укладено договір оренди. Відповідно до п.1.1. Договору оренди від 01.06.2017 орендодавці передають, а орендар приймає у строкове платне користування без права викупу будівлі та споруди, визначені у цьому договорі, для досягнення мети оренди і зобов`язується оплачувати орендодавцям орендну плату. Будівлі та споруди, визначені у цьому договорі, для досягнення мети оренди іменуються в подальшому «об`єкти оренди». Пунктами 1.2-1.4. договору оренди від 01.06.2017 визначено, що об`єктами оренди є будівлі та споруди бази відпочинку батьків із дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно п.2.1. договору оренди від 01.06.2017 об`єкти оренди передаються орендатору для здійснення діяльності готелів і подібних будівель тимчасового розміщення та надання послуг харчування. Відповідно до п.9.1. договору оренди від 01.06.2017 даний договір набуває чинності 01 червня 2017 року та припиняє свою дію 30 травня 2020 року. У пунктах 5.1.5,9.4.3. договору оренди від 01.06.2017 сторони узгодили, що договір підлягає автоматичній пролонгації на той же строк, за умови належного виконання орендарем його умов. Відповідно до умов договору оренди від 01 червня 2017 року орендар ФОП ОСОБА_3 використовує об`єкти оренди у своїй господарській діяльності. Позивач зазначає, що продовжує належним чином користуватись об`єктами оренди за їх цільовим призначенням, виконувала належним чином зобов`язання за договором оренди від 01.06.2017 тому цей договір, вважає поновленим, на підставі ст.764 ЦК України, на той самий строк і на тих самих умовах. Уклавши вище вказаний договір з умовою про автоматичну пролонгацію сторони, відповідно до ст.627 ЦК України, реалізували своє право на свободу умов договору. Сторони договору оренди від 01.06.2017 вирішили застосувати положення ст. 764 ЦК України для поновлення договору оренди включно в частині таких юридичних фактів як продовження орендарем користування об`єктами оренди та належне використання ним своїх обов`язків за договором. Позивач наголошує на тому, що зі змісту пунктів 5.1.5,9.4.3. договору оренди від 01.06.2017 вбачається, що незалежно від обставини надходження від орендодавців письмового повідомлення про відмову в поновленні договору оренди від 01.06.2017 такий договір автоматично поновлюється на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Позивач вважає за доцільне зазначити, що їй не надходили листи-повідомлення про відмову в поновлені договору оренди від 01.06.2017 від двох співвласників ОСОБА_5 ОСОБА_6 , яким належать 75% частки бази відпочинку.

ОСОБА_4 надсилала ФОП ОСОБА_3 тільки лист-відмову від 30.04.2020 від укладання додаткової угоди від 21.04.2020 до договору оренди від 01.06.2020 в запропонованій ФОП ОСОБА_3 редакції. Проте, ОСОБА_4 протягом червня 2020 року, як передбачено ст.764 ЦК України, не направляла ФОП ОСОБА_3 заперечення проти продовження орендарем користуватися базою відпочинку після закінчення строку договору оренди від 01.06.2017.

Будівлі та споруди бази відпочинку батьків із дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 . При цьому ОСОБА_5 належить 1/2 частка бази відпочинку, ОСОБА_6 1/4 частка та ОСОБА_4 1/4 частка. Оскільки, база відпочинку єдиний майновий комплекс, призначений для здійснення діяльності готелів та подібних об`єктів нерухомості тимчасового розміщення, надання послуг харчування, співвласники тривалий час надають його в оренду. Так, відсутня технічна можливість виділення часток співвласників та/або визнання між співвласниками порядку користування базою відпочинку таким чином, щоб один із співвласників із часткою 25% користування нерухомістю окремо від двох інших співвласників, яким належать частки у розмірі 75%, враховуючи вартість кожного з об`єктів нежитлових будівель та їх цільове призначення. У зв`язку з цим 01 червня 2017 року між орендодавцями ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та орендарем ФОП ОСОБА_3 було укладено договір оренди будівель та споруд бази відпочинку батьків із дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», з умовою автоматичної пролонгації цього договору на той же строк. Беручи до уваги приписи пунктів 5.1.5,9.4.3. договору оренди від 01.06.2017 стосовно автоматичної пролонгації цього договору, наявні правові підстави для визнання поновленим договору оренди від 01.06. 2017 на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Тому, просить суд (з урахуванням наступного уточнення): визнати поновленим договір оренди нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків із дітьми «Лісові котеджі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 01 червня 2017 року між орендодавцями ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та орендарем ФОП ОСОБА_3 на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Позивачем також надано письмові пояснення за змістом яких, 01 червня 2017 року між орендодавцями ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та орендарем ФОП ОСОБА_3 укладено договір оренди. Відповідно до п.9.1. договору оренди від 01.06.2017 даний договір набуває чинності 01 червня 2017 року та припиняє свою дію 30 травня 2020 року. У пунктах 5.1.5,9.4.3. договору оренди від 01.06.2017 сторони узгодили, що договір підлягає автоматичній пролонгації на той же строк, за умови належного виконання орендарем його умов. Вказує що ст. 764 ЦК України передбачено таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця. Водночас, сторони договору оренди від 01.06.2017 вирішили застосувати положення ст. 764 ЦК України для поновлення договору оренди виключно в частині таких юридичних фактів, як продовження орендарем користування об`єктами оренди та належне використання ним своїх обов`язків за договором. У зв`язку з цим, позивач наголошує на тому, що зі змісту пунктів 5.1.5,9.4.3. договору оренди від 01.06.2017 вбачається, що незалежно від обставини надходження від орендодавців письмового повідомлення про відмову в поновленні договору оренди від 01.06.2017 такий договір автоматично поновлюється на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. До того ж, позивач вважає за доцільне зазначити, що їй не надходили листи-повідомлення про відмову в поновлені договору оренди від 01.06.2017 від двох співвласників ОСОБА_5 ОСОБА_6 , яким належать 75% частки бази відпочинку. ОСОБА_4 надсилала ФОП ОСОБА_3 тільки лист-відмову від 30.04.2020 від укладання додаткової угоди від 21.04.2020 до договору оренди від 01.06.2020 в запропонованій ФОП ОСОБА_3 редакції. Проте, ОСОБА_4 протягом червня 2020 року, як передбачено ст.764 ЦК України, не направляла ФОП ОСОБА_3 заперечення проти продовження орендарем користуватися базою відпочинку після закінчення строку договору оренди від 01.06.2017. По-друге, ОСОБА_4 не отримувала орендну плату через те, що вважала договір оренди від 01.06.2017 неукладеним. В листі-відповіді від 30.04.2020 ОСОБА_4 вказала, що не підписувала цей договір, відповідно це її міркування й зумовило не звернення до ФОП ОСОБА_3 за орендною платою. Відповідно до п.6.3.договору оренди від 01.06.2017 орендна плата нараховується орендатором щомісячно у розмірі, визначеному в п.6.1. цього договору, не пізніше 15 числа місяця, наступного за місяцем, за який вноситься орендна плата. Нараховану орендну плату орендодавці можуть отримувати у орендаря за актом приймання-передачі матеріальних цінностей. У разі оплати орендатором орендної плати у безготівковій формі, орендна плата перераховується на рахунки орендодавців, визначені у цьому договорі. Водночас, договір оренди від 01.06.2017 не містить даних про поточні банківські рахунки ні одного із трьох орендодавців. Згідно з п.6.4. договору оренди від 01.06.2017 орендна плата оплачується орендарем у такому порядку: ОСОБА_5 частини орендної плати, ОСОБА_4 частини орендної плати, ОСОБА_6 частини орендної плати. Пунктом 6.5. вказаного договору передбачено, що нарахування та оплата орендної плати починається з дати підписання акта приймання-передачі об`єктів оренди. Зобов`язання орендаря зі сплати орендної плати припиняються в день підписання акта приймання-передачі (повернення) об`єктів оренди від орендаря орендодавцями. Враховуючи приписи п.6.3. зазначеного договору та беручи до уваги відсутність у договорі даних про поточні банківські рахунки орендодавців, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримували орендну плату протягом 2017-2020 років. В той же час, ОСОБА_4 ухилялась отримувати орендну плату за договором оренди від 01.06.2017, а саме: не зверталась до орендаря для отримання орендної плати за актами приймання-передачі матеріальних цінностей, як передбачено п.6.3. договору оренди від 01.06.2017, не повідомляла орендарю поточні банківські рахунки для перерахунків коштів. При цьому, у ФОП ОСОБА_3 , щомісячно були наявні грошові кошти для отримання ОСОБА_4 орендної плати за договором. Зазначає, що право на своєчасне отримання орендної плати залежить від звернення ОСОБА_4 до орендаря та отримання кошів, як це зробили інші орендодавці. Вважає, що з урахуванням наведеного ФОП ОСОБА_3 не може вважатись такою, що порушила зобов`язання за договором оренди від 01.06.2017 в частині не здійснення орендної плати. У листопаді 2021 року ФОП ОСОБА_3 , отримала позов ФОП ОСОБА_4 до господарського суду Донецької області, в якому вона визначила відповідачем ФОП ОСОБА_3 та просила суд: визнати припиненим договір оренди від 01.06.2017 з 30.04.2020 згідно з пунктами 9.1,9.2 за вичерпанням строку його дії; визнати відсутнім у ФОП ОСОБА_3 переважне право на продовження договору оренди від 01.06.2017; стягнути з ФОП ОСОБА_3 суму орендної плати у розмірі 36000,00 грн. ФОП ОСОБА_3 направила лист ОСОБА_4 в якому просила повідомити реквізити поточного банківського рахунку для перерахунку орендної плати за договором оренди від 01.06.2017 або пропонувала отримати орендну плату безпосереднього у орендаря ФОП ОСОБА_3 . Водночас, ОСОБА_4 не направила ФОП ОСОБА_3 інформацію про банківські реквізити її рахунків та не зверталась для отримання орендної плати, хоча 21.12.2021 отримала цей лист. Більш того, 03.02.2022 ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_5 отримали поштою заяву з додатками, серед додатків до цієї заяви було повідомлення-вимога ОСОБА_4 про стягнення та звільнення нежитлових приміщень лісового готелю «Шервуд» від 27.01.2021 адресована ФОП ОСОБА_3 . Позивач, повідомляє, що жодне повідомлення-вимогу від 27.01.2021 не отримувала. Уважно ознайомившись з повідомленням-вимогою, позивач звернула увагу на те, що в ній містяться реквізити банківського рахунку ОСОБА_4 і цього ж дня здійснила їй платіж з призначенням платежу: орендна плата за договором оренди від 01.06.2017 за період з 01.06.2017 по 31.12.2021. До письмових пояснень додано: копію позовної заяви, знеособлена копія Ухвали Господарського суду Донецької області, копію звернення, копія опису вкладення, копії поштових квитанцій, копії поштових конвертів, копія заяви про проголошення окремої Ухвали, копія повідомлення-вимоги, копія платіжного доручення.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представником відповідача ОСОБА_4 - адвокатом Моїсеєнко К.О. надано письмові пояснення, за змістом яких позовні вимоги не визнаються в повному обсязі. На обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначає, що ОСОБА_4 , бажає користуватися своїм майном особисто, як власник нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що ОСОБА_4 не бажає та категорично заперечує проти примусового поновлення договору оренди з ФОП ОСОБА_3 своєї нерухомості за одну тисячу гривень в місяць, яку протягом дії договору вчасно орендар не сплатила жодного разу. ОСОБА_4 бажає особисто користуватися належним їй на праві власності нерухомим майном у власній підприємницькій діяльності, і позовні вимоги прямо суперечать приписам ст.ст. 41, 42 Конституції України, ст.ст. 319, 320 ЦК України щодо виключного права власника вирішувати юридичну долю свого майна та користуватися таким, зокрема у власній підприємницькій діяльності. Зазначає, що підставою для відмови в позові є те, що ФОП ОСОБА_8 не є добросовісним орендарем, оскільки протягом дії договору жодного разу не сплатила орендну плату у визначений договором строк, що повністю виключає правові підстави позову. ФОП ОСОБА_8 надає суду не правдиві відомості, що не знала рахунків ОСОБА_4 . Більш того в силу статті 537 ЦК України боржник має виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей у депозит нотаріуса, нотаріальної контори або на рахунок ескроу в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку. ОСОБА_4 має намір та бажання використовувати належне їй на праві власності майно у власній підприємницькій діяльності. Більш того, доводи позивача явно незаконні, оскільки жодним на сьогодні законодавчим чи нормативним актом не передбачено відсутність прав власника, яким є громадянин на використання об`єкту права власності у підприємницькій діяльності чи обов`язок власника утриматися від використання своєї власності та утриматися від підприємницької діяльності на користь іншої особи не власника. Власний розсуд на використання комерційного нерухомого майна у власній діяльності у якості Фізичної особи-підприємця не залежить від волі колишнього орендаря ОСОБА_3 , яка до того ж весь час використовувала нерухоме майно ОСОБА_4 у злочинній діяльності з ухиленням від сплати податків, яких лише за 2018-2019 роки не доплатила до Держави в сумі 9 703 160, 74 грн. Наразі строк оренди від 01.06.2017 за п. 9.1. сплив 30.05.2020, що за п.9.2. припинило дію договору, до того ж ФОП ОСОБА_3 жодного разу протягом строку дії договору, не перерахувала ФОП ОСОБА_4 встановлену орендну плату, що в силу статті 777 ЦК України свідчить про повну відсутність ФОП ОСОБА_3 переважного права на продовження договору. ФОП ОСОБА_8 лише через 3 роки після припинення договору оренди та через 2 роки після звернення до суду з цим позовом, перерахувала відповідачу 14.03.2023 - 1507,99 грн. та 16.06.2023 - 1541,21 грн., які були повернуті, як безпідставні. Відсутня жодна визначена законом (ст. 777 ЦК України) підстава навіть стверджувати про переважне право колишнього орендаря ОСОБА_3 , користуватися нерухомим майном за припиненим договором, всупереч волі власника на використання такого у власній підприємницькій діяльності. ФОП ОСОБА_4 категорично проти примушення її поновлювати оренду та категорично заперечує проти злочинної діяльності ФОП ОСОБА_3 з використання нерухомого майна ОСОБА_4 з ухилення від сплати податків. Воля ФОП ОСОБА_4 користуватися своїм майном окремо свідчить, що переважне право орендаря не настало. Про припинення договору оренди свідчить і ст. 782 ЦК України за якою наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. І подальша сплата боргу юридичного значення не має. ФОП ОСОБА_3 використовуючи нерухомість ОСОБА_4 ухилялась від сплати податків, не вносила та не вносить орендну плату не лише протягом строку дії договору та трьох місяців підряд, а і протягом більш п`яти років поспіль, тобто не має ніякого переважного права на продовження договору оренди, оскільки згідно статті 777 ЦК України таке право стосується лише та виключно добросовісного орендаря, який вчасно, повно та належним чином виконував свої обов`язки протягом строку дії договору.

Відповідачем також надано додаткові письмові пояснення за змістом яких, в договорі оренди б/н від 01.06.2017 підставою для передачі ФОП ОСОБА_3 в оренду нежитлових будівель та споруд є свідоцтва на право власності від ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 від 10.01.2008. Однак в згаданих свідоцтвах відсутнє право власності на спальний корпус Ш 2, площею 611.5 кв.м. На даний час на спальний корпус Ш - 2 площею 611.5 кв.м власника офіційно не визнано. Право власності на спальний корпус Ш-2 нікому не видавався. Окрім цього, існують суттєві розбіжності між площами переданих в оренду приміщень, та свідоцтвами на право власності у всіх орендодавців від 10.01.2008. саме на підставі яких майно передано в оренду ФОП ОСОБА_3 . Так, приміщення кафе Б-1 передано по договору оренди від 01.06.2017 площею 414,9 кв.м. хоча в свідоцтві на право власності зазначена площа 361,0 кв.м. Адміністративний корпус переданий в оренду площею 897,5 кв.м, а у свідоцтві орендодавців зазначена площа усього 90,8 кв.м. Різниця тільки по цих 2-х об`єктах нерухомості становить 611,5 кв.м. Таким чином, в договорі оренди від 01.06.2017 орендарю ФОП ОСОБА_3 , передані об`єкти яких не існує в свідоцтвах на право власності орендодавців від 10.01.2008 на підставі яких був укладений договір оренди. Безпідставна передача неіснуючого нерухомого майна в оренду ФОП ОСОБА_3 , унеможливлює вимоги позивача. Вважає, що договір оренди від 01.06.2017 є таким, що не відповідає вимогам законодавства.

ФОП ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , було надано письмові пояснення за змістом яких, відповідно до свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 10.01.2008 об`єкт нерухомості складався із: кафе, Б-1, площею 361,0 кв.м.; сушка-пральня, В-1, площею 24,1 кв.м.; спальний корпус, Г-1, площею 334,2 кв.м.; свердловина-водокачка, М-1, площею 17,8 кв.м.; спальний корпус, О-1, площею 222,5 кв.м.; спальний корпус, Р-1, площею 263,7 кв.м.; спальний корпус, У-1, 168,9 кв.м.; навіс для шашликів, Ж; сауна, Е-1, площею 108,5 кв.м.; басейн, Ф; навіс-бар, Я; огорожа, 1; гуртожиток, А-1, 242,2 кв.м.; фільтровально-насосна будівля, Д, площею 34,8 кв.м.; адміністративний корпус, Е-1, площею 90,8 кв.м.; альтанка, З; альтанка, І; басейн, Ф. Водночас до Державного реєстру прав були внесені зміни стосовно переліку майна на яке було здобуто право власності шляхом отримання свідоцтв про право власності від 10.01.2008, зокрема, змінена загальна площа будівлі кафе Б-1 з 361 кв.м. на 439,9 кв.м.; змінено літеру та площу будівлі з «адміністративний корпус, Е-1, площею 90,8 кв.м» на «адміністративний корпус, Е-2, площею 897,5 кв.м».

Вважають, що вищевказані твердження відповідача не відповідають дійсності.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Сокольська О.О. в судовому засіданні, що здійснювалося в режимі відеоконференції, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Моїсеєнко К.О. в судовому засіданні, що здійснювалося в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, просила відмовити у позові у повному обсязі. Також не наполягала на розгляді своєї раніше поданої заяви про залишення позовної заяви без розгляду.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні 06.06.2024 року позовні вимоги ОСОБА_3 підтримала.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання поновленим договору оренди, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 січня 2008 року, виданого Святогірською міською радою та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10 січня 2008 року, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить 1/4 частка нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , до складу яких входять: кафе, Б-1, 361,0 кв.м.; сушка-пральня, В-1, 24,1 кв.м.; спальний корпус, Г-1, 334,2 кв.м.; свердловина-водокачка, М-1, 17,8 кв.м.; спальний корпус, О-1, 222,5 кв.м.; спальний корпус, Р-1, 263,7 кв.м.; спальний корпус, У-1, 168,9 кв.м.; навіс для шашликів, Ж; сауна, Е-1, 108,5 кв.м.; басейн, Ф; навіс-бар, Я; огорожа, 1; гуртожиток, А-1, 242,2 кв.м.; фільтровально-насосна будівля, Д, 34,8 кв.м.; адміністративний корпус, Е-1, 90,8 кв.м.; альтанка, З; альтанка, І; басейн, Ф.

Згідно зі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 січня 2008 року, виданого Святогірською міською радою та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10 січня 2008 року, ОСОБА_6 на праві приватної власності належить 1/4 частка нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , до складу яких входять: кафе, Б-1, 361,0 кв.м.; сушка-пральня, В-1, 24,1 кв.м.; спальний корпус, Г-1, 334,2 кв.м.; свердловина-водокачка, М-1, 17,8 кв.м.; спальний корпус, О-1, 222,5 кв.м.; спальний корпус, Р-1, 263,7 кв.м.; спальний корпус, У-1, 168,9 кв.м.; навіс для шашликів, Ж; сауна, Е-1, 108,5 кв.м.; басейн, Ф; навіс-бар, Я; огорожа, 1; гуртожиток, А-1, 242,2 кв.м.; фільтровально-насосна будівля, Д, 34,8 кв.м.; адміністративний корпус, Е-1, 90,8 кв.м.; альтанка, З; альтанка, І; басейн, Ф.

Згідно зі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 січня 2008 року, виданого Святогірською міською радою та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10 січня 2008 року, ОСОБА_5 на праві приватної власності належить 1/2 частка нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , до складу яких входять: кафе, Б-1, 361,0 кв.м.; сушка-пральня, В-1, 24,1 кв.м.; спальний корпус, Г-1, 334,2 кв.м.; свердловина-водокачка, М-1, 17,8 кв.м.; спальний корпус, О-1, 222,5 кв.м.; спальний корпус, Р-1, 263,7 кв.м.; спальний корпус, У-1, 168,9 кв.м.; навіс для шашликів, Ж; сауна, Е-1, 108,5 кв.м.; басейн, Ф; навіс-бар, Я; огорожа, 1; гуртожиток, А-1, 242,2 кв.м.; фільтровально-насосна будівля, Д, 34,8 кв.м.; адміністративний корпус, Е-1, 90,8 кв.м.; альтанка, З; альтанка, І; басейн, Ф.

Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 32904690 від 18.01.2012, до Державного реєстру прав власності були внесені відомості про збільшення загальної площі в кафе «Б-1» на 78,9 кв.м. та переобладнання сауни «Е`-1» в спальний корпус «Е1-2» із збільшенням загальної площі, збільшення загальної площі в адміністративному корпусі «Е-2» на 806,7 кв.м внаслідок будівництва нежитлової прибудови господарчих приміщень «Е пр.-2», мансарди «Ем» к адміністративному корпусу «Е-2», тимчасових споруд - сторожки «К», котельні «Л», альтанки «Н», навісу «С», навісу «Т», навісу «П», басейну «Ф-2», навісу «Х», вбиральні «Ц».

Відповідно до експертного будівельно-технічного дослідження №10/11 складеного 30 жовтня 2011 року, будівлі та споруди (у тому числі і- зовнішні інженерні мережі, що забезпечують функціонування об`єктів нерухомості), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , є невід`ємною частиною цілісного майнового комплексу бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові котеджі «Шервуд».

Відповідно до Договору оренди від 01 червня 2017 року між орендодавцями ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та орендарем ФОП ОСОБА_3 було укладено договір оренди будівель та споруд бази відпочинку батьків із дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 30 травня 2020 року. Відповідно до п. 1.1. Розділу 1 «Предмет договору» вищевказаного договору оренди, орендодавці передають, а орендар приймає в строкове платне користування без права викупу будівлі і споруди, зазначені в цьому договорі, для досягнення мети оренди і зобов`язується сплачувати орендодавцям орендну плату. Згідно з п. 2.1. Розділу 2 «Мета оренди» договору, об`єкт оренди передається орендарю для здійснення діяльності готелів і подібних засобів тимчасового розміщення та надання послуг харчування. Відповідно до п. 5.1.5. Розділу 5 «Права та обов`язки орендаря» договору, орендар має право на автоматичну пролонгацію даного договору, на той же термін 3 роки у разі належного виконання орендарем його умов. Відповідно до п.6.1. Розділу 6 «Розмір та порядок внесення орендної плати», за використання об`єктами оренди орендар сплачує орендодавцям щомісячну орендну плату в розмірі 4000,00 гривень. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції. Відповідно до п.6.3. цього Розділу, орендна плата нараховується орендарем щомісячно у розмірі, зазначеному у п.6.1. цього договору, не пізніше 15 числа місяця, наступного за місяцем, за яким вноситься орендна плата. Нараховану орендну плату орендодавці можуть отримувати у орендаря за актом прийому-передачі матеріальних цінностей. У разі оплати орендарем орендної плати у безготівковій формі, орендна плата перераховується на рахунки орендодавців, зазначені у цьому договорі. Відповідно до п.6.5. цього Розділу, нарахування та сплата орендної плати починається з дати підписання акта приймання-передачі об`єктів оренди. Відповідно до п.9.1. Розділу 9 «Умови зміни та припинення дії договору. Термін дії договору», цей договір набирає чинності 01 червня 2017 року і припиняє свою дію 30 травня 2020 року. Відповідно до п.9.2., п.9.2.1. цього Розділу, термін дії договору припиняється у разі: спливу строку, на який договір було укладено. Відповідно до п.9.4.3. цього Розділу, договір підлягає автоматичній пролонгації на новий строк 3 роки у разі належного виконання орендарем його умов.

Відповідно до Акту прийому-передачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 (далі орендодавці) з одного боку ФОП ОСОБА_3 (далі орендар) з іншого боку склали цей акт про наступне: згідно з договором б/н від 01 червня 2017 року орендодавці передали, а орендар прийняв орендовані будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , для досягнення мети оренди.

Відповідно до листа ФОП ОСОБА_3 від 21 квітня 2020 року, ОСОБА_4 , у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди від 01 червня 2017 року, предметом якого є будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 керуючись частиною 1 статті 777 ЦК України, ФОП ОСОБА_3 звертається з пропозицією укласти додаткову угоду до вказаного договору оренди. Додатковою угодою пропонує: 1. Пункт 9.1. Договору оренди від 01 червня 2017 року викласти у наступній редакції: даний договір набуває чинності 01 червня 2017 року та припиняє свою чинність 30 травня 2020 року. У разі укладання сторонами додаткової угоди до цього договору у зв`язку із закінченням строку його дії, строк дії даного договору продовжується. Строк дії цього договору продовжується починаючи з 31 травня 2020 року до 29 травня 2023 року включно. 2. Залишити без змін інші умови договору оренди від 01 червня 2017 року. Дана угода набиратиме чинності з 31 травня 2020 року (додано проект додаткової угоди до договору оренди від 01 червня 2017 року).

Згідно з відповіддю ОСОБА_4 від 30 квітня 2020 року ФОП ОСОБА_3 на лист щодо укладання додаткової угоди від 21 квітня 2020 року до договору оренди від 01 червня 2017 року, ОСОБА_4 зазначає, що вона ніколи не підписувала та не передавала ФОП ОСОБА_3 в орендне користування нерухоме майно - комплекс нежитлових будівель та споруд, на період з 01 червня 2017 року по 30 травня 2020 року; ніколи не дозволяла ФОП ОСОБА_3 передавати комплекс нежитлових будівель та споруд стороннім особам, та ніколи не уповноважувала на вчинення таких дій інших осіб. Станом на сьогодні (30.04.2020) користування ФОП ОСОБА_3 нерухомим майном - комплексом нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові котеджі «Шервуд»» є незаконним, та таким що порушує права ОСОБА_4 як співвласника цього майна, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталась до прокуратури та поліції з заявою про протиправні дії. ОСОБА_4 за будь-яких умов та обставин не має намірів передавати будь-кому в користування належну їй частку у комплексі нежитлових будівель та споруд, відтак не вбачає підстав для задоволення пропозиції ФОП ОСОБА_3 про укладення додаткової угоди до договору оренди. Крім того, ОСОБА_4 вимагала припинення усіх незаконних дій пов`язаних з користуванням комплексом нежитлових будівель та споруд, та повернути належну їй частку.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У судовому засіданні встановлено, що 01 червня 2017 року між орендодавцями ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та орендарем ФОП ОСОБА_3 було укладено договір оренди будівель та споруд бази відпочинку батьків із дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 30 травня 2020 року.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У правочині волевиявлення повинно бути взаємним і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Друга - встановлює загальне правило щодо моменту набрання чинності договором: договір набирає чинності з моменту його укладення.

Згідно зі ст. 764 ЦК України, якщо що наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Вказаною нормою статті ЦК України передбачено такий спеціальний спосіб захисту порушеного цивільного права та інтересу у спірних правовідносинах, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Як слідує з матеріалів 21.04.2020 ФОП ОСОБА_3 направила орендодавцю проект додаткової угоди від 21 квітня 2020 року до договору оренди від 01 червня 2017 року, якою запропонувала строк дії договору оренди продовжити з 31 травня 2020 року до 29 травня 2023 року включно.

Листом від 30 квітня 2020 року ОСОБА_4 , повідомила ФОП ОСОБА_3 , зокрема, що за будь-яких умов та обставин не має намірів передавати будь-кому в користування належну їй частку у комплексі нежитлових будівель та споруд, відтак вона не вбачає підстав для задоволення пропозиції ФОП ОСОБА_3 про укладення додаткової угоди до договору оренди. Крім того, ОСОБА_4 вимагала припинення усіх незаконних дій пов`язаних з користуванням комплексом нежитлових будівель та споруд, та повернути належну їй частку.

Отже, вказаний лист, суд розцінює, як заперечення та відсутність намірів продовжувати строк дії договору оренди.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на приписи ст. 764 ЦК України, оскільки у контексті наведених норм висловлювання заперечень у листі від 30.04.2020 орендодавця, свідчить про відсутність намірів продовжити строк дії договору оренди.

Щодо посилання позивача на пункти 5.1.5., 9.4.3 договору оренди від 01.06.2017 відповідно до якого сторони погодили, що договір підлягає автоматичні пролонгації на той же строк, за умови належного виконання його умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Вищевикладене та положення ч. 1 ст. 41 Конституції України, ч.ч. 1,2 ст. 319 Цивільного кодексу України свідчать, що право вибору власника здавати своє майно в оренду чи використовувати для власних потреб є повним, безумовним та необмеженим.

Судом встановлено, що після спливу строку договору оренди від 01.06.2017 відповідач ОСОБА_4 бажає користуватися своїм майном особисто, на власний розсуд як власник нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові котеджі «Шервуд».

Як вже зазначалось, вказаний договір оренди укладено 01.06.2017 по 30.05.2020. Умовами договору передбачено, що термін дії договору припиняється у разі спливу строку, на який договір було укладено (п.9.2., п.9.2.1. договору).

Отже, оскільки наявні заперечення орендодавця проти поновлення договору, то вказана обставина виключає можливість продовження договору на новий строк на тих самих умовах.

Отже, обставина припинення строку договору на який його було укладено та наявність заперечення орендодавця проти продовження дії договору, означає втрату орендарем права на автоматичну пролонгацію договору.

Крім того, відповідач за змістом письмових пояснень зазначає, що позивач неналежно виконувала умови договору, а саме не сплачувала орендну плату у повному обсязі, як зазначає відповідач за змістом письмових пояснень позивач ухилялась отримувати орендну плату за договором оренди від 01.06.2017, а саме: не зверталась до орендаря для отримання орендної плати за актами приймання-передачі матеріальних цінностей, як передбачено п.6.3. договору оренди від 01.06.2017, не повідомляла орендарю поточні банківські рахунки для перерахунків коштів.

За змістом письмових пояснень позивач також пояснила, що як тільки їй стали відомі реквізити банківського рахунку відповідача вона одразу здійснила платіж із призначенням: орендна плата за договором оренди від 01.06.2017 за період з 01.06.2017 по 31.12.2021.

Так, позивачем надано платіжне доручення № 43 від 07 лютого 2022 року на суму 54664,39 грн. із призначенням платежу: орендна плата за період з 01.06.2017 по 31.12.2021 згідно договору б/н від 01.06.2017.

Відповідно до п.6.1. Розділу 6 «Розмір та порядок внесення орендної плати», за використання об`єктами оренди орендар сплачує орендодавцям щомісячну орендну плату в розмірі 4000,00 гривень. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції.

Отже, за результатами дослідженого платіжного доручення на думку суду позивачем ФОП ОСОБА_3 в порушення п.6.1. договору оренди від 01 червня 2017 року, щодо щомісячної внесення орендної плати у розмірі 4000 гривень, несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувалась орендна плата, що свідчить про неналежне виконання орендарем умов договору, тому доводи позивача в цій частині також є неспроможними, оскільки за таких обставин пункти 5.1.5.,9.4.3. договору оренди від 01 червня 2017 року не підлягають застосуванню. Інших доказів, який спростовує вказані твердження, позивачем суду не надано.

Слід зазначити, що навіть при наявності банківського рахунку за період з 01.06.2017 по 31.12.2021 позивачем, відповідачу сплачено орендну плату в розмірі, що є значно меншим ніж за умовами укладеного договору оренди.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Крім того, суд вважає необхідним звернути уваги учасників справи, що у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 760/459/16-ц (провадження № 61-8161св18) зроблено висновок про те, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України»).

Позивачем при зверненні до суду із позовом було сплачено судовий збір, відповідно до ставки, визначеної Законом України «Про судовий збір». З урахуванням ст.141 ЦПК України та з огляду на відмову у задоволенні позову судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 627, 628, 629, 631, 203, 11, 777, 76, 79, 77, 81 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання поновленим договору оренди - відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 29.07.2024.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду І.О. Сидоренко