Справа № 761/9320/23
Провадження № 2/761/2140/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Путря Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Брокбізнес», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

в с т а н о в и в:

В березні 2023 р. ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПрАТ «СК «Брокбізнес», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якому просив стягнути з відповідача 1 несплачену суму страхового відшкодування в розмірі 87761,63 грн, з відповідача 2 різницю між завданою шкодою та розміром страхового відшкодування в розмірі 271535,07 грн та судові витрати, а саме: витрати на оплату судового збору в сумі 3592,97 грн, витрати на складання звіту про оцінку в сумі 4500,00 грн, витрати на правничу допомогу в сумі 15000,00 грн.

Позові вимоги вмотивовані тим, що 07 листопада 2022 року о 12 год. 45 хв. ОСОБА_2 керував автомобілем Kia Soul, д.н.з НОМЕР_1 на паркувальному майданчику, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Правди, 47, при виїзді на рівнозначне перехрестя, не надав перевагу в русі автомобілю Mazda 3, днз НОМЕР_2 , який рухався з правого боку та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 16.12 ПДР, за що передбачена відповідальність відповідно до ст. 124 КУпАП.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 28.11.2022 р. у справі №758/10685/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Брокбізнес», яке виплатило позивачу 42238,17 грн страхового відшкодування.

За ініціативою позивача було проведено оцінку вартості матеріального збитку, яка становить 179156,09 грн.

Оскільки ліміт відповідальності страховика за полісом становить 130000,00 грн, з відповідача 1 підлягає стягненню різниця між лімітом відповідальності та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 87761,83 грн.

Крім цього, під час оцінки вартості матеріального збитку будо визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля - 401535,07 грн, а різниця між розміром заподіяної шкоди та страховим відшкодуванням становить 271535,07 грн. Зазначену суму позивач просить стягнути з відповідача 2.

Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом.

У відзиві на позов представник відповідача 1 заперечив щодо його задоволення, дії страховика узгоджувались з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Витрати позивача на проведення оцінки вважає необґрунтованими, оскільки страховик забезпечив огляд автомобіля. Вважає транспортний засіб позивача фізично знищеним, оскільки витрати на відновлюваний ремонт перевищують вартість автомобіля до ДТП. З урахуванням фізичного знищення, відповідачем 1 було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 42238,17 грн.

Ухвалою судді від 29.03.2023 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 14.06.2023 р. призначено у цивільній справі №761/9320/23 судову автотоварознавчу експертизу.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просив його задовольнити.

Представник відповідача 1 подав заяву про розгляд справи без їх участі, зазначив, що повністю виконали обов`язки по договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів перед позивачем, доплатили 87761,83 грн страхового відшкодування.

Відповідач 2 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, свого представника не направив, причини неявки суду не відомі.

Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 листопада 2022 року о 12 год. 45 хв. ОСОБА_2 керував автомобілем Kia Soul, днз НОМЕР_1 на паркувальному майданчику, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Правди, 47, при виїзді на рівнозначне перехрестя, не надав перевагу в русі автомобілю Mazda 3, днз НОМЕР_2 , який рухався з правого боку та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 16.12 ПДР, за що передбачена відповідальність відповідно до ст. 124 КУпАП.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 28.11.2022 р. у справі №758/10685/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

Внаслідок вказаного ДТП автомобіль марки Mazda 3, днз НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження, що підтверджується матеріалами справи.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Брокбізнес», згідно полісу №ЕР-209427937, страхова сума за шкоду, заподіяну майну складає 130000,00 грн, франшиза - 0,00 грн.

ОСОБА_1 звернувся в ПрАТ «СК «Брокбізнес» з заявою про виплату страхового відшкодування.

Стаття 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

18.01.2023 ПрАТ «СК «Брокбізнес» виплатило позивачу 42238,17 грн страхового відшкодування.

Вказаний розмір страхового відшкодування був визначений на підставі звітів №41862 від 16.12.2022 р., №39518 від 13.01.2023 р. суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 , як різниця між ринковою вартістю автомобіля Mazda 3, днз НОМЕР_2 , до ДТП (289018,17 грн) та ринковою вартістю автомобіля Mazda 3, днз НОМЕР_2 , до ДТП (246780,00 грн), оскільки сторона відповідача 1 вважала автомобіль знищеним.

Позивач не погоджуючись зі складеним звітом, виготовленим на замовлення відповідача 1, надав висновок СОД ФОП ОСОБА_4 №512/12-22 від 07.11.2022 р., за яким вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Mazda 3, днз НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження становить 202238,47 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля Mazda 3, днз НОМЕР_2 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей становить 401535,07 грн., ринкова вартість автомобіля без урахування аварійних пошкоджень на дату настання події - 07.11.2022 р. становить 458219,58 грн, розмір витрат на проведення відновлювального ремонту з урахуванням зносу зменшений на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ становить 179156,09 грн.

Належним доказом у спірних правовідносинах є висновок експерта, ухвалою суду від 14.06.2023 р. призначено у цивільній справі №761/9320/23 судову автотоварознавчу експертизу за клопотанням відповідача 1.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/111-23/34161-АВ від 29.08.2023 р. вартість матеріального збитку, заданого власнику автомобіля Mazda 3, днз НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження у ДТП, що трапилась 07.11.2022., яка є вартістю відновлювального ремонту автомобіля з урахування коефіцієнту фізичного зносу, складала 253714,16 грн, ринкова вартість автомобіля Mazda 3, днз НОМЕР_2 , (його вузлів, агрегатів з урахуванням їх невід`ємних частин КТЗ) до ДТА станом на 07.11.2022 р. складала 451417,40 грн, ринкова вартість автомобіля Mazda 3, днз НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження у ДТП станом на 07.11.2022 р. складала 197703,24 грн. У дослідницькій частині висновку також було визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля Mazda 3, днз НОМЕР_2 , без урахування коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 397634,04 грн.

Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на поставлені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи (постанова Верховного Суду від 10.05.2018 р. у справі №387/266/17).

Підстав для неврахування висновку експерта суд не вбачає, вказаний висновок експерта жодним чином не спростований стороною позивача, відповідача 2, клопотань про призначення додаткової або повторної експертизи не заявлялось, також сторони не звертались до суду з заявою про виклик експерта для надання пояснень (відповідно до ст.ст. 102 ч. 5, 113 ЦПК України).

Після ознайомлення стороною відповідача 1 з висновком експерта ПрАТ «СК «Брокбізнес» 13.11.2023р. перерахувало ОСОБА_1 невиплачену частину страхового відшкодування в розмірі 87761,83 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 13.11.2023 р., страховим актом №105193/2 .

За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Судом встановлено та сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача 2 та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування (станом на час розгляду справи) у розмірі 130000,00 грн в межах ліміту відповідальності.

Відтак, відсутні підстави для стягнення з ПрАТ «СК «Брокбізнес» невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 87761,83 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В постанові Верховного Суду від 15.10.2020 р. у справі №755/7666/19 вказано, що під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача 2, перевищує ліміт страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19)

Вказана різниця викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Як було зазначено вище, згідно висновку експерта №СЕ-19/111-23/34161-АВ від 29.08.2023 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля Mazda 3, днз НОМЕР_2 , без урахування коефіцієнту фізичного зносу становить 397634,04 грн., а тому різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 267634,04 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача 2.

При цьому, варто зазначити, що позивачем заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Висновком експерта підтверджуються завдані збитки у вигляді витрат, які позивач мусить зробити, для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту) у розмірі 397634,04 грн, а відповідачем 2 вказаний розмір збитків не спростовано.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду в постанові від 21.07.2021 р. у справі № 757/33065/18-ц.

Щодо судовий витрат.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Щодо відшкодування витрат на проведення експертного дослідження, проведеного позивачем до звернення до суду.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення статті 139 ЦПК України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

ЦПК України встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а.

Оскільки замовлення звіту про дослідження відбулось за ініціативою сторони позивача до звернення до суду з позовом, відсутні підстави для стягнення вказаних витрат з відповідачів. При цьому, вказаний звіт не було використано при ухваленні рішення у справі.

Згідно ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 1 - 877,61 грн судового збору, а з відповідача 2 - 2676,34 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом враховано, що відповідач 1 задовольнив вимоги позивача після пред`явлення позову (проведення експертизи), а тому витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу підлягають стягненню в тому числі з відповідача 1.

Щодо витрат на правничу допомогу.

П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивача надано: договір про надання правової допомоги №08/11/22-ЮП/ІL від 08.11.2022., акт виконаних робіт №1 від 17.11.2023 р. з переліком наданих послуг на суму 15000,00 грн, в якому зазначено, що вказана сума підлягає сплаті не пізніше 3 робочих днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Згідно ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачем не подано.

В постанові Верховного Суду від 22.11.2019 р. у справі №910/906/18 зазначено, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, оскільки стороною позивача підтверджено обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, а клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу відповідачами не подано, суд приходить до висновку, що такі витрати в сумі 15000,00 грн. підлягають стягненню з відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: з відповідача 1 - 3660,00 грн (24,4 %), а з відповідача 2 - 11175,00 грн (74,5 %)

На думку суду, вказаний розмір витрат на правничу допомогу співмірний зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами.

Керуючись ст.ст. 22, 625, 1166, 1187, 1192 ЦК України, ст.ст. 3-5,12-13, 76-92, 95, 137, 141, 211, 223, 258-259, 268, 264-265, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013, № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Брокбізнес», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП, - задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «СК «Брокбізнес» на користь ОСОБА_1 877,61 грн судового збору та 3660,00 грн витрат на правничу допомогу, а всього 4537,61 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 267634,04 грн. різниці між сумою страхового відшкодування та розміром відновлювального ремонту, 2676,34 грн судового збору, 11175,00 грн витрат на правничу допомогу, а всього 281485,38 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення, але не пізніше закінчення строку карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквизити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач1 : ПрАТ «СК «Брокбізнес», , м. Київ, вул. Білоруська, 3.

Відповідач 2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне рішення виготовлено 20.02.2024 р.

Суддя: А.А.Осаулов