Провадження № 2/127/1238/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2024 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Поливаній Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

АТ «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.07.2019 ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За умовами укладеного договору АТ «Акцент-Банк» надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом в Анкеті-заяві ОСОБА_1 підтвердив, що зазначена заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає договір про надання банківських послуг. Проте, позичальник не дотримується умов кредитного договору, не сплачує кредит, проценти за користування ним у розмірі та порядку, визначеному договором. Станом на 05.03.2024 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 складає 124857,18 грн., з яких: 99999,04 грн. заборгованість за кредитом; 24858,14 грн. заборгованість за відсотками. Порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в прохальній частині позовної заяви просив про розгляд справи у відсутність представника позивача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить у позові відмовити. Відзив на позовну заяву мотивований тим, у відповідача унікальне становище і потребує глибокого розуміння медичної історії та її впливу на його здатність укладати договори. Відповідач сумнівається у наявності у нього, як фізичної особи, повної цивільної дієздатності через наявність у нього стійкого психічного розладу. З 2014 року відповідач страждає від багатьох симптомів як психічного, так і фізіологічного характеру. З 2014 року неодноразово звертався за допомогою до багатьох лікарів, у тому числі до психіатрів, проходив стаціонарне лікування у психіатричних закладах та амбулаторно. Відповідач має діагноз біполярного афективного розладу (БАР), що характеризується періодами манії та депресії, впливаючи на його здатність адекватно оцінювати дійсність та приймати обдумані рішення. 02.12.2020 року, після чергового загострення стану, відповідачеві було поставлено діагноз F31.31 (Біполярний Афективний Розлад) медичними фахівцями клініки "Євромед". В манічних епізодах, які є частиною захворювання, відповідач втрачав можливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Ситуація погіршилась 24.02.2022, коли почалася повномасштабна війна в Україні. Виїхавши за кордон 23.02.2022, відповідач зіткнувся з екстремальним рівнем стресу, який призвів до значної втрати пам`яті та подальшого погіршення психічного стану. Втративши пам`ять, відповідач не може пригадати укладання договору з АТ "А-БАНК" або будь-які дії, пов`язані з користуванням коштами від позики. Відповідно до статей 39 та 228 Цивільного кодексу України, дієздатність відповідача може бути обмежена через психічний стан. Існує можливість, що в іноземній країні відповідач міг бути визнаний обмежено дієздатним або недієздатним за рішенням суду через його стан, що сталося після 24.02.2022. Наскільки відповідач пам`ятає, наразі знаходиться за межами території України у медичному психіатричному закладі на стаціонарному лікуванні протягом досить тривалого часу.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлено, що 02.07.2019 ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За умовами укладеного договору АТ «Акцент-Банк» надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом в Анкеті-заяві ОСОБА_1 підтвердив, що зазначена заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає договір про надання банківських послуг.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 05.03.2024 складає 124857,18 грн., з яких: 99999,04 грн. заборгованість за кредитом; 24858,14 грн. заборгованість за відсотками.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі - Закон №1023-XII).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Саме сторони повинні довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Проте відповідач ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів на спростування факту використання ним кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі, але разом з тим виклав свої заперечення щодо існування договірних відносин з позивачем. Відповідач ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів, що на час укладення кредитного договору він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Звертаючись до суду з позовом «Акцент-Банк» просив стягнути заборгованість за кредитним договором, який оформлений у вигляді Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 02.07.2019.

На підтвердження заявлених вимог позивач надав до суду копію Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» від 02.07.2019, роздруківку з інформацією про деякі умови кредитування (Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка»), витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна GOLD» та витяг із Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, банківську виписку руху коштів за рахунком.

Однак, надана Анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 02.07.2019, яка підписана сторонами, не містить відомостей щодо розміру кредитного ліміту, а також процентної ставки. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Отже, сама по собі підписана Анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у цьому конкретному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача https://a-bank.com.ua/terms, неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (02.07.2019) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (25.03.2024), тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна GOLD» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в цьому банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна GOLD» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З розрахунку заборгованості, виписки руху коштів за рахунком, вбачається, що ОСОБА_1 отримав та використовував кредитні кошти (знімав як готівку, так і здійснював розрахунки в магазинах, кафе, ресторанах, аптеках, за послуги таксі та інше), неодноразово вносив кошти на повернення отриманого у кредит, тобто активно використовував кредитні кошти.

Суд бере до уваги розрахунок заборгованості та виписку про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 і зазначає, що і розрахунок заборгованості, і подана позивачем виписка відповідають одне одному, а виписка лише деталізує операції по картці: де (адреса) і коли (час) було знято кошти чи здійснено розрахунок кредитними коштами, яким способом було поповнено картковий рахунок, тощо, а розрахунок заборгованості дає можливість не лише прослідкувати дії відповідача з картковим рахунком, але й перевірити дії банку по зарахуванню внесених коштів позичальником.

Суд при розгляді справи повинен зберігати об`єктивність і неупередженість (ч. 5 ст. 12 ЦПК України), а докази судом мають оцінюватися у сукупності (ст. 89 ЦПК України)

Тому, за сукупності доданих до позову доказів (анкети-заяви, розрахунку заборгованості та виписки руху коштів за рахунком, з яких вбачається численне користування відповідачем кредитними коштами, здійснення дій по їх частковому поверненню, тощо), безпідставними та немотивованими є твердження відповідача ОСОБА_1 про відсутність доказів надання йому кредитних коштів банком.

З огляду на те, що в сукупності наявними письмовими доказами у справі доведено факт користування ОСОБА_1 кредитними коштами та те, що вони відповідачем в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, отже у суду наявні підстави для стягнення з відповідача суми фактично отриманих ним кредитних коштів.

Отже, суд дійшов до висновку, що позивачем доведено наявність заборгованості за кредитом у розмірі 99999,04 грн., а відтак позов в цій частині підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача процентів, то суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Паспорт споживчого кредиту та витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг, які розміщені на сайті: https://a-bank/com/ua/green/tarrifs, як невід`ємні частини спірного договору.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети - заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тобто при вирішенні спору суд повинен з`ясувати які саме умови включені в заяву позичальника.

Банк надав суду паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта», підписаний позичальником, стверджуючи, що це є доказом погодження відсоткової ставки, прав та обов`язків клієнта (позичальника) і банку, відповідальності сторін.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону №1734-VIII «Про споживче кредитування», до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року в справі №393/126/20 (провадження №61-14545сво20) зроблено висновок, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

У зазначеній постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду здійснив відступ від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19, про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Отже, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, суд дійшов висновку, що підписання Паспорта споживчого кредиту, з огляду на його правову природу (це не частина кредитного договору, а спосіб повідомлення позикодавця кредитором про наявні пропозиції кредитування), його зміст (містить інформацію про два різні кредитні продукти), не є підтвердженням досягнення між банком та позичальником умов кредитування, в тому числі і щодо процентної ставки.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 24858,14 грн.

Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Оскільки позов задоволено частково (на 80,09%), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений судовий збір в сумі 2425,13 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10- 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 274-282, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.07.2019, яка склалась станом на 05.03.2024 в розмірі 99999,04 (дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 04 коп. за тілом кредиту та витрати по сплаті судового збору в сумі 2425,13 грн.

У задоволенні решти суми позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

Позивач: Акціонерне товариство «Акцент-Банк», місцезнаходження: вул. Батумська, 11, м. Дніпро, 49074, , МФО 307770.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Суддя: