справа № 165/2631/23
провадження №2/165/97/24
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
25 січня 2024 року м. Нововолинськ
Нововолинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді Ференс-Піжук О.Р.,
з участю секретаря Король І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську заяву представник апозивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів,-,
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 18.01.2024 задоволено позов, змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 08.11.2010 (справа №2-1273/10) з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 350 (триста п`ятдесят) грн. щомісячно на розмір 1/5 (одна п`ята) частка заробітку (доходу) відповідача щомісячно на утримання дитини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, та стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 копійок.

Із змісту рішення суду встановлено, що при його ухваленні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідачу не вирішувалось, оскільки представник позивача у судовому засіданні зробив заяву про подання ним доказів про витрати на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідно до ст. 141 ЦПК України.

У судове засідання сторони не з`явились.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Герасимчук Л.Р. 25.01.2024 подала суду заяву, в якій просить розгляд вказаної заяви проводити у її відсутності, у задоволенні заяви про стягнення понесених позивачем витрат на правничу професійну допомогу просить відмовити з підстав викладених у заяві від 25.01.2024.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судом встановлено, що при ухваленні рішення суд не вирішував питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із заявленням у судовому засіданні представником позивача Жуком Ю.Б. про намір подання ним доказів про витрати на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з такого.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"(далі -Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно зі ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання такої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає таку допомогу.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Представником позивача ОСОБА_1 до закінчення судових дебатів у судовому засіданні зроблено заяву про подання доказів, котрі підтверджують судові витрати позивача, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем було надано суду договір про надання правничої допомоги від 18.07.2023, копію акту приймання-передачі наданих послуг за Договором про надання правової допомоги від 22.01.2024, копію квитанції на оплату за надання правової допомоги від 22.01.2024.

Представник відповідача ОСОБА_6 у своїй заяві зазначає, що у поданій копії квитанції від 22.01.2024 не читається сума сплачених витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому суд зазначє, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною, і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах №923/560/17, 329/766/18, 178/1522/18.

Судова практика сформувала широкий перелік доказів, які можуть слугувати підтвердженням заявленого розміру витрат. Такими доказами можуть бути договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, тощо.

Як вбачається із акту приймання-передачі наданих послуг від 22.01.2024, адвокатом Жуком Ю.Б. було надано ОСОБА_7 правничу допомогу, а саме: підготовка позовної заяви та позовних документів: (запит в ТСЦ ГСЦ МВС, запит до ДРПНН, вивчення законодавчої бази та судової практики, написання позовної заяви, підготовка та направлення клопотання про долучення доказів у справі, участь у судовому засіданні), що складає 4294,40 грн., та очікування і участь в судовому засіданні 17 січня 2024 року - 2422,40 грн, а всього 6716,80 грн.

Згідно з ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак відповідач, на якого покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат, не довів суду такої неспівмірності та не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. При цьому представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Герасимчук Л.Р. зауважувала, що вартість послуг підготовки позовної заяви та документів до неї є завищеними, а витрати на очікування та участь у судовому засіданні 17.01.2024 тривалістю 4 години є безпідставними, оскільки очікування розгляду справи не залежить від відповідача.

Представником позивача ОСОБА_1 у позові зазначено, що судові витрати позивача у справі становлять орієнтовно 5000 гривень. Звертаючись 22.01.2024 з клопотанням про долучення доказів витрат на правничу допомогу, документально підтвердив вартість наданих послуг в розмірі 6719,80 грн, і суд вважає, що вказана сума витрат є співмірною з наданим представником послугами у даній категорії спорів.

У своєму клопотанні представник позивача ОСОБА_7 адвокат Жук Ю.Б. вказував, що сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтованому) розрахунку, так як сторона позивача не могла передбачити витрати пов`язані з очікуванням представником позивача судового засідання у справі 17 січня 2024 року з 12 год. до 16 год, що тривало 4 години. Вважає, що очікування адвоката біля зали судового засідання, час, який він витрачає на дорогу для участі в засіданні, є складовими правничої допомоги і підлягають компенсації нарівні з іншими витратами.

Отже, представник позивача Жук Ю.Б., який згідно із протоколом судового засідання брав безпосередньо участь у судовому засіданні 17.01.2024, яке було призначено на 12 год та розпочалось о 15.54 год., був вимушений витратити час на очікування початку судового засідання. При цьому необхідність та тривалість такого очікування не залежали від волі представника позивача, а фактично було вимушеним заходом перед безпосередньою участю у засіданні для того, щоб здійснити захист інтересів клієнта в суді.

Верховний Суд у постановах від 25.05.2021 у справі №910/7586/19, від 20.07.2021 у справі №922/2604/20, від 18.05.2022 у справі №910/4268/21, від 26.10.2022 у справі №910/4277/21, від 18.04.2023 у справі №903/378/22, від 23.03.2023 у справі №921/434/21, від 25.04.2023 у справі №910/21424/21 висловлював правову позицію про те, що такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. Зазначені висновки Верховного Суду є сталими та ґрунтуються на аналізі складових часу, необхідного для належного здійснення адвокатом представництва інтересів клієнта.

Таким чином судом встановлено, що позивач понесла у даній справі 6716,80 грн. витрат на правничу допомогу і стороною відповідача не доведено неспівмірність таких витрат.

Клопотання представника відповідача ОСОБА_6 про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат з посиланням на необгрунтованість поважності причин неподання доказів до закінчення судових дебатів, спростовуються поданим актом приймання-передачі наданих послуг, який складено 22 січня 2024 року, по договору про надання правничої допомоги, тобто після закінчення судових дебатів, що унеможливлювало подання вказаного доказу до закінчення судових дебатів, і таку обставину суд вважає поважною.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати,пов`язані з розглядом справи,покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмовив позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги позовні вимоги позивача задоволено, тому витрати на правничу допомогу покладаються на відповідача.

З огляду викладеного суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 6716,80 грн.

Керуючись ст.ст. 137, 141, п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України,

ухвалив:

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 6716 (шість тисяч сімсот шістнадцять) гривень 80 коп. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий підпис Орися ФЕРЕНС-ПІЖУК