Справа № 466/5209/23 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/3500/23 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Х.Б. Назар

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

22.05.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, заданої смертю її доньки.

Просила стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 01.50 год. на станції «Підзамче» по вул. Огіркова у м. Львові відбувся наїзд поїзда №13 сполученням «Київ-Солотвино» під керуванням машиніста ОСОБА_3 у складі електропотяга та 21 пасажирських вагонів на пішохода ОСОБА_4 , яка від отриманих травм загинула на місці пригоди. За фактом кримінального правопорушення слідчим відділенням РЗСТ СВ ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, про що було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003. 24.04.2023 постановою про закриття кримінального провадження старшим лейтенантом поліції слідчим ВРЗСТ СВ ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області Герасимчуком Ю.О. було закрито кримінальне провадження №0000003 від ІНФОРМАЦІЯ_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. На час вчинення пригоди машиніст ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця». Зазначала, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 її завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, пов`язаних з втратою доньки. Відновити становище, яке існувало до смерті доньки у її житті неможливо. Внаслідок смерті доньки вона позбавлена моральної та матеріальної підтримки. На даний час вона вже четвертий місяць підряд постійно відчуває апатію, скаржиться на головний біль, втрату сил та порушення сну. Втрата доньки позначилася на її здоров`ї. Загибла донька була її єдиною дитиною. Вважала, що сума моральної шкоди є співмірною з понесеним фізичним та психологічним стражданням, оскільки наслідки вказаної трагедії можуть знайти своє вираження у моральному стані навіть через тривалий проміжок часу. Вона змушена докладати зусиль для організації свого життя, їй дуже тяжко жити з постійним, безперервним усвідомленням того, що більше ніколи в житті вона не зможе поговорити з донькою, побачити її. Вони поділяли спільні погляди, спільні традиції. Між ними були доволі тісні зв`язки. Вона не бажає збагачення за рахунок відповідача, а хоче лише справедливої компенсації завданої моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 30 000 грн (тридцять тисяч гривень) у відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в доход держави 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) судового збору.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що після смерті доньки позивач страждає розладами діяльності, зумовленими перенесеною трагедією, надалі зазнає пригнічення, роздратування та неможливості змиритись із суттєвими та непоправними змінами у її житті. У зв`язку з втратою доньки відновити становище, яке існувало до смерті доньки, у житті позивача неможливо, позивач також позбавлена моральної підтримки з боку померлої дитини в майбутньому. Більше того, загибла ОСОБА_4 була єдиною дитиною ОСОБА_1 і після смерті такої позивач залишилася абсолютно самотньою, без підтримки рідної людини. У даному випадку, суд неналежним чином оцінив глибину моральних страждань позивача, не врахував стан її здоров`я після перенесеної трагедії, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позивач вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди в сумі 500 000, 00 грн. Звертає увагу на те, що жодної грубої необережності з боку загиблої встановлено не було. На момент нещасного випадку донька знаходилася збоку від залізничної колії та не бачила стрімкого наближення поїзда. Її смерть була випадковістю, а не грубою необережністю, що підтверджує постанова про закриття кримінального провадження 0000003. Проте, основним аргументом, яким суд обґрунтовує часткове задоволення позову - грубу необережність загиблої є те, що вона перебувала поблизу залізничної колії у комендантську годину.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі, стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 500 000 грн моральної шкоди, завданої смертю доньки.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою позивачки ОСОБА_1 (ОСОБА_1), що стверджується виданим повторно Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Кам`янець-Полільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Матеріалами справи встановлено, що донька позивачки ОСОБА_4 загинула за наступних обставин: ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 01.50 год на станції «Підзамче» по АДРЕСА_1 відбувся наїзд поїзда №13 сполученням «Київ-Солотвино» під керуванням машиніста ОСОБА_3 , у складі електропотяга та 21 пасажирських вагонів, на пішохода ОСОБА_4 , яка від отриманих травм загинула на місці пригоди.

За фактом кримінального правопорушення слідчим відділенням РЗСТ СВ ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, про що було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003.

24.04.2023 постановою про закриття кримінального провадження старшим лейтенантом поліції слідчим ВРЗСТ СВ ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області Герасимчуком Ю.О. було закрито кримінальне провадження №0000003 від 03.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України у зв`язку з встановленням відсутності в діянні події кримінального правопорушення.

На час пригоди машиніст ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця».

Актом службового розслідування АТ «Українська залізниця», складеного 12.01.2023 встановлено, що машиністом локомотива ОСОБА_3 для попередження наїзду подавалися звукові сигнали великої гучності та було застосовано термінове гальмування. Порушень в управлінні автогальмами поїзда не виявлено. При огляді локомотива ЧС8 №030 встановлено, що автогальмівне обладнання, сигнали великої та малої гучності в справному стані. Причиною даного випадку стало порушення потерпілою ( ОСОБА_4 ) п. 2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54. Комісія по розслідуванню випадку аварії, допущеної ІНФОРМАЦІЯ_2 о 01.53 хв на 1474 км ПК5 головної колії №1 станції Підзамче встановила, що вини працівників АТ «Українська залізниця» у даному випадку немає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що причиною смертельного травмування доньки позивачана станції «Підзамче» по вул. Огіркова у м. Львові, внаслідок наїзду поїзда №13 сполученням «Київ-Солотвино», стала груба необережність потерпілої, зокрема, що ОСОБА_4 перебувала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 01.50 год під час дії комендантської години, на об`єкті залізничного транспорту (колії), що і враховано судом при визначенні розміру відшкодування шкоди в сукупності з іншими фактичними обставинами справи.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується не повністю з огляду на наступне.

Згідно положень ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Разом з цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 1193 Цивільного кодексу України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань, які позивачка зазнала внаслідок смерті доньки, зважаючи на невідворотність завданої шкоди, а також порушення загиблою Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Наведені положення ст. 1193 Цивільного кодексу України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

При цьому, питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою, у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Відповідно до вимог п. 2.1, 2.5, 2.6, 2.15, 2.19, 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики «Перехід через колії». Пішоходам забороняється: ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м; класти на рейки залізничної колії будь-які предмети; знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, зокрема те, що ОСОБА_4 перебувала ІНФОРМАЦІЯ_2 року о 01.50 год, під час дії комендантської години, на об`єкті залізничного транспорту (йшла безпосередньо по колії назустріч локомотиву), колегія суддів вважає, що суд прийшов до правильного висновку, що в даному випадку мала місце груба необережність потерпілої, що підлягає обов`язковому враховуванню при визначенні розміру моральної шкоди у сукупності з іншими обставинами справи.

Однак, з`ясувавши обставини, за яких позивачці спричинено моральну шкоду, пов`язану з вимушеними непоправними змінами в її житті, яких вона зазнала у зв`язку зі смертю єдиної дочки ОСОБА_4 , колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням практики розгляду судами даної категорії справ, зокрема Верховного Суду, розмір моральної шкоди, визначений судом слід збільшити до 100 000 грн, оскільки такий розмір буде відповідати вимогам розумності та справедливості, частково компенсує завдану позивачці смертю доньки моральну шкоду та не призведене до збагачення останньої за рахунок відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 26 квітня 2024 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2023 року змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн (сто тисяч гривень) моральної шкоди.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра