ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 758/3734/21

провадження № 61-15937св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

за первісним позовом:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації,

за зустрічним позовом:

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року у складі судді Комаревцевої Л. В. та постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Олійника В. І., Кулікової С. В., Сушко Л. П.,

Історія справи

Короткий зміст позовів

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що місце проживання дитини на момент звернення позивача до суду не було зареєстрованим у зв`язку з небажанням батька дитини звернутись до уповноважених органів. Позивачка зверталась до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації щодо надання висновку у справі № 760/15147/20 щодо усунення перешкод у спілкування батька з дитиною. Під час засідання комісії представники - уповноважені особи запитували чому не зареєстровано місце проживання дитини.

ОСОБА_1 просила:

визначити місце проживання дитини з матір`ю за місцем її реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком.

Зустрічний позов обгрунтований тим, що відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини. Поряд із цим у позивача повноцінна родина, народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Доньок позивач виховує в атмосфері турботи та любові. У дитини склались теплі та дружні стосунки з дружиною позивача, яка перебуває в декретній відпустці, дитина дуже сильно любить молодшу сестричку. Створені всі необхідні умови для проживання дитини з батьком.

ОСОБА_2 просив:

визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з її батьком - ОСОБА_2 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року, позовні вимоги за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_2 ,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитинизадоволено.

Визначеномісце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений при зверненні до суду в сумі 908 грн, 9000 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

у Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю;

як позивач так і відповідач мають постійне місце роботи, задовільний стан здоров`я, стабільний дохід та позитивні характеристики, що надає їм рівноправну можливість для матеріального забезпечення та належного виховання дитини;

обоє з батьків беруть участь у вихованні та житті дитини, цікавляться її розвитком, успіхами, крім того позивач та відповідач є фізично самодостатніми за станом здоров`я;

між колишнім подружжям не досягнуто згоди про місце проживання дитини;

стиль спілкування з дитиною, методи її виховання у позивача та відповідача є різними. Таким чином, у разі зміни на даний час дитиною умов життя, оточення та місця проживання призведе до порушення її прав та не буде відповідати волевиявленню та інтересам дитини;

враховуючи зазначене вище, місце навчання дитини, її сталі соціальні зв`язки, проживання з матір`ю, суд прийшов до висновку про доцільність проживання дитини з позивачем;

на думку суду таке рішення відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини і в той же час не буде істотно порушувати права відповідача на спілкування з дитиною, оскільки право відповідача щодо участі у спілкуванні та вихованні дитини захищено в судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції з посиланням на Принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, погодився з висновком суду першої інстанції. При цьому зазначив, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зміна на даний час дитиною умов життя, оточення та місця проживання призведе до порушення її прав та не буде відповідати волевиявленню та інтересам дитини. Крім того, враховуючи місце навчання дитини, її сталі соціальні зв`язки, проживання з матір`ю, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доцільність проживання дитини з позивачкою за первісним позовом ОСОБА_1 , оскільки таке рішення відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини і в той же час не буде істотно порушувати права відповідача на спілкування з дитиною, так як право відповідача щодо участі у спілкуванні та вихованні дитини захищено в судовому порядку. Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні. Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільного процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити, визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з батьком.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції не розглянуто клопотання відповідача та не прийнято жодного процесуального рішення про долучення доказів або про відмову у задоволенні клопотання про долучення доказів та як наслідок не надано даним доказам жодної правової оцінки.

Суд апеляційної інстанції зробив свої висновки на підставі доказів, які втратили свою актуальність, оскільки позивач разом з дитиною на момент розгляду справи в апеляційному суді вже більше девяти місяців як проживає за кордоном, відповідно умови проживання дитини змінено, сталі соціальні зв`язки розірвано, навчання в школі у якій проводилось навчання дитини, не здійснюється, змоги бачитися з дитиною у батька не має.

Наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 161 СК України за обставин, коли як батько, так і матір мають постійне місце роботи, задовільний стан здоров`я, стабільний дохід та позитивні характеристики, що надає їм рівноправну можливість для матеріального забезпечення та належного виховання дитини, однак один з батьків, з яким проживає дитина, вивіз дитину за кордон, в результаті чого розірвав сталі соціальні зв`язки дитини, позбавив можливості особистого спілкування дитини з рідними (бабусями, дідусем, сестричкою, батьком), повністю змінив коло спілкування дитини та її розпорядок, не виконує рішення суду про визначення способу участі у вихованні дитини іншим з батьків, в результаті чого обмежує можливість бачитися з дитиною.

Аргументи інших учасників справи

У грудні 2023 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_7 , в якому просила відмовити в задоволенні касаційної скарги, оскаржені судові рішення залишити без змін.

На обґрунтування відзиву зазначила, що до початку повномасштабної війни стосунки між позивачем та відповідачем були натягнутими, але спокійними, батько часто забирав дитину до себе, матір дитини проти цього не заперечувала. Після початку війни, вони з дитиною були кілька місяців на західній Україні, після чого повернулися до Києва.

В грудні 2022 року матір дитини вирішила виїхати за кордон з метою збереження життя, фізичного та ментального здоров`я дитини. Батько дитини надав дозвіл на виїзд за кордон. Позивач з дитиною отримали тимчасовий захист у Республіці Австрія. Батько дитини повідомлений про те, де і з ким перебуває дитина, з ним та його родиною дитина спілкується телефоном. Разом з тим він перестав надавати матеріальну допомогу дитині. Він не звертається до матері щодо її можливого повернення до України, не запитує про плани приїзду на час канікул, про матеріальний стан, чи вистачає дитині на проживання в європейській країні. В той же час він звертається до виконавчої служби з заявою про те, що матір дитини не виконує рішення суду про його побачення з дитиною та просить вжити заходів щодо примусового виконання судового рішення.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції суд уважно вислухав виступ відповідача, вивчив питання перебування дитини за кордоном та бачення відповідача щодо майбутнього дитини, тобто апеляційний суд взяв до уваги обставину вимушеної тимчасової зміни країни проживання дитиною з матір`ю та прийняв рішення з огляду на всі фактичні обставини.

Дитина продовжує навчання в київській школі дистанційно, вчить українську мову, здає програму української школи.

Відповідачем злочинно ігнорується наявність небезпеки на всій території України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 758/3734/21 , витребувано справу № 758/3734/21 з суду першої інстанції.

У листопаді 2023 року матеріали цивільноїсправи № 758/3734/21 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про долучення до справи доказів.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 21 червня 2023 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України).

Фактичні обставини

20 липня 2014 сторони зареєстрували шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилась ОСОБА_4 .

09 березня 2017 року відповідно до заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва по справі № 760/17987/16 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

11 лютого 2021 року Київський апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу та постановив розірвати шлюб між сторонами.

Згідно із довідкою № 74 дошкільного навчального закладу № 567 від 13 липня 2020 року, виданої ОСОБА_1 , її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відвідує дошкільний навчальний заклад з 01 вересня 2017 року станом на 13 липня 2020 року.

До позовної заяви ОСОБА_1 додано копію звернення від 25 січня 2021 року щодо нагадування про доцільність реєстрації дитини.

Позивачем було вжито заходів досудового врегулювання спору, що підтверджується проєктом договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, адресованого на підставі заяви від імені ОСОБА_1 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оніщук О. І. 31 серпня 2020 року.

Відповідно до декларації № 0000-1А5Н-3КТЗ про вибір лікаря, ОСОБА_3 отримує медичну допомогу у Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Святошинського району м. Києва», законним представником дитини зазначено ОСОБА_1 .

Згідно з актом оцінки потреб членів сім`ї ОСОБА_1 від 06 січня 2021 року, зі слів дитини вона почуває себе добре, дуже любить коли мама готує, любить гратись «Lego», має багато друзів, прибирає за собою іграшки, складає свої речі на місце.

Відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 від 21 травня 2020 року, складеного спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації в АДРЕСА_2 , житло розміщене на 25 поверсі 25 поверхового будинку, умови проживання добрі, квартира оснащена необхідними меблями, побутовою технікою, зроблено сучасний ремонт, санітарний стан житла відповідає нормі.

Відповідно до висновку від 24грудня 2021 року № 107/40/7496 щодо визначення місця проживання дитини, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає з батьками в трьохкімнатній квартирі, належній батькам за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з актом обстеження умов проживання ОСОБА_2 від 28 липня 2021 року, здійсненого спеціалістами Подільської районної в м. Києві державної адміністрації за адресою: АДРЕСА_2 , санітарно-гігієнічний стан житла відповідає нормі, квартира облаштована необхідними меблями, побутовою технікою, сучасний ремонт.

ОСОБА_3 з 1 вересня 2021 року є ученицею 1-го класу Київської гімназії східних мов Святошинського району м. Києва. У характеристиці на дитину зазначено, що дитина в школу приходить охайна, доглянута. В позашкільний час відвідує гуртки, танцювальний та бісероплетіння. Дитина проживає з мамою, яка забирає та приводить її до шкоди. Дівчинка забезпечена необхідним приладдям.

Відповідно до наданих доказів, позивач є особою-підприємцем, має стабільний дохід, під наркологічним чи психічним наглядом не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалася, в розшуку не перебуває, судимості не має.

Батько дівчинки, ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає у трьохкімнатній квартирі, що належить матері за адресою: АДРЕСА_2 . Умови для проживання ОСОБА_4 створені належним чином, про що складено відповідні акти. Відповідач одружений, має молодшу доньку, працює директором ТОВ «Юридична компанія «СВАРОГ», має стабільний дохід, під наркологічним та психіатричним наглядом не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, судимості не має, в розшуку не перебуває.

Відповідно до висновку психологічного обстеження малолітньої ОСОБА_4 від 30 листопада 2021 року № 112, складеного психологом Міського центру дитини, емоційно-вольова сфера дівчинки характеризується відкритістю, доброзичливістю. Дівчинка розвинена, має достатній рівень самоконтролю та егоцентризму, реагує на зауваження, має позитивну спрямованість. Визначено сформовану надійну форму емоційної прив`язаності як до батька, так і до матері. Також дівчинка має емоційну прив`язаність до сестрички ОСОБА_8 , бабусі та дідуся (батьки матері), дружини батька ОСОБА_9 та подруги ОСОБА_10 . У подальшому, у спробі не втратити любов мами і тата, вона може підлаштовуватися під думку кожного з батьків, намагатися догодити кожному з них. По відношенню до батька дитина має почуття вдячності, радості, часом нудьги. По відношенню до матері ОСОБА_11 має почуття поваги, гордості та співчуття, радості. Своєю родиною дитина, зокрема, вважає матір, батька, бабусю з дідусем (батьки матері) та молодшу сестричку ОСОБА_8 .

02 грудня 2021 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні із дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини задоволено частково. Визначено способи участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 кожної другої та четвертої суботи місяця з 11.00 години до 20.00 години, весняні канікули у парні роки, осінні канікули у непарні роки, два тижні влітку для сумісного відпочинку та оздоровлення за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, половина зимових канікул за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. У іншій частині позову відмовлено.

Відповідно до висновку від 24 грудня 2021 року № 107/40/7496 щодо визначення місця проживання дитини запропоновано визначити місце проживання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір`ю ОСОБА_1 .

Позиція Верховного Суду

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18), від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається, суди, врахувавши інтереси дитини, права батьків на виховання дітей і обов`язки батьків діяти в їх інтересах, відсутність доказів того, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю буде суперечити інтересам дитини, зробили правильний висновок про задоволення первісного позову та визначили місце проживання дитини з матір`ю.

Посилання в касаційній скарзі на відсутність висновку щодо застосування статті 161 СК України в контексті того, що один з батьків не виконує рішення суду про визначення способу участі у вихованні дитини іншим з батьків, необгрунтоване, оскільки предметом спору у справі, що переглядається, є визначення місця проживання дитини, вирішення якого відповідно до норм СК України не ставиться в залежність від виконання рішення суду про визначення способів участі у вихованні дитини.

Доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції не розглянуто клопотання про долучення доказів та їм не надано відповідної оцінки необґрунтовані.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18) вказано, що «апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року у справі № 2-2173/11 (провадження № 61-8606св22) зазначено, що «Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини перша, друга та третя статті 367 ЦПК України) … Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 509/4286/16-ц (провадження № 61-2393св21)).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що:

під час розгляду справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_2 31 серпня 2023 року подав суду пояснення у справі з наданням нових доказів, в яких просив визнати поважними причини неподання апелянтом доказів у строки, передбачені положеннями статті 83 ЦПК України, у звязку з причинами, що не залежали від ОСОБА_2 , та долучити до матеріалів справи наступні докази: копії постанов від 05 травня 2023 року, від 09 серпня 2023 року, від 25 серпня 2023 року у ВП №71376517, копії актів державного виконавця від 28 червня 2023 року, від 08 липня 2023 року, від 22 липня 2023 року, від 12 серпня 2023 року, від 16 серпня 2023 року, копію вимоги від 28 червня 2023 року, копію опису вкладення у цінний лист від 28 червня 2023 року, копію накладної від 28 червня 2023 року, копію звернення ОСОБА_1 від 09 серпня 2023 року, підписане ЕЦП, копію протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису ОСОБА_1 від 09 серпня 2023 року;

оскаржене судове рішення прийнято судом першої інстанції 31 жовтня 2022 року;

отже, суд апеляційної інстанції обгрунтовано не прийняв зазначені докази до уваги.

Разом із тим, суди, вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, у своїх висновках, серед іншого, керувалися Принципом 6 Декларації прав дитини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року».

Помилкове посилання судів на Декларацію прав дитини не виплинуло на правильність висновків щодо розв`язання спору, тому підстав для скасування оскаржених судових рішень немає, проте це є підставою для зміни їх мотивувальної частини шляхом виключення з текстів посилання на Декларацію прав дитини при обґрунтуванні визначення місця проживання дитини з матір`ю. Вирішуючи спір про визначення місця проживання дитини суд повинен керуватися найкращими інтересами дитини.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги з урахуванням меж касаційного перегляду дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення частково прийняті без додержання норм матеріального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені судові рішення змінити, виключити з мотивувальної частини посилання на Декларацію прав дитини; в іншій частині оскаржені судові рішення залишити без змін, тому судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року змінити, виключити з їх мотивувальної частини посилання на Декларацію прав дитини, прийняту Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук