Справа № 136/774/23
Провадження № 22-ц/801/97/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 рокуСправа № 136/774/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Міхасішина І.В.,

суддів : Войтка Ю.Б. Сопруна В.В.

за участю секретаря: Кахно О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну № 136/774/23 за позовом ОСОБА_1 до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про встановлення факту перебування на утриманні та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

за апеляційною скаргою керівника Немирівської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08 червня 2023 року,-

встановив:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Липовецької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

В заяві зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її прабабушка ОСОБА_2 на утриманні якої вона перебувала із середини 1995 року. Після смерті прабабушки вона організувала і оплатила її поховання та прийняла спадщину фактично вступивши в управління і володіння спадковим майном протягом шести місяців.

Відсутність оригіналу сертифікату на земельну частку (пай) виданого на ім`я прабабушки ОСОБА_2 та необхідність встановлення такого факту стали перешкодою в оформлені спадщини.

На підставі статті 531 ЦК УРСР (1963 року) просила встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_2 з 1995 року до дня смерті ОСОБА_2 (не менше одного року).

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 право на земельну частку (пай), яка розташована на території Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 08 червня 2023 року позов задоволено (а.с.28-31).

В апеляційній скарзі керівник Немирівської окружної прокуратури Ростислав Петраш, який не брав участі у справі, просить рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08 червня 2023 року скасувати і ухвалити нове про відмову у позові посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та інтересів територіальної громади.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

В судовому засіданні прокурор Кравчук О.Л. апеляційну скаргу підтримав просив суд її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги повністю з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Так, задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що подані позивачкою докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми та такими, що містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивачка і які не оспорює відповідач. На підставі цих доказів можна встановити дійсні обставини справи, а також дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи до яких суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Щодо обґрунтованості підстав вступу прокурора до участі у справі шляхом подачі апеляційної скарги

Відповідно до частин 3 та 4 статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31 березня 2005 року, заява № 61517/00, пункт 27).

Водночас є категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15 січня 2009 року, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. У Рекомендаціях Парламентської асамблеї Ради Європи від 27 травня 2003 року № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Ураховуючи викладене, зважаючи на роль прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Так, відповідно до абзацу 1 частини 3 та абзаців 1, 2 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що прокурор має право звернутися до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах держави з позовом, в якому зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або з позовом в інтересах держави, зазначивши про відсутність у відповідного органу повноважень щодо звернення до господарського суду. При цьому у будь-якому разі наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до приписів наведених норм.

У силу положень частини 6 статті 23 названого Закону під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, зокрема, ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи.

У силу приписів частини 2 статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Дотримання прокурором вимог частини 4 статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» апеляційним судом перевірено при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження та під час апеляційного розгляду.

Фактичні обставини справи

Згідно із ксерокопією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0359447 від 28 лютого 1997 року цей сертифікат видано громадянину України - члену Колективного сільськогосподарського підприємства «Урожай» села Скитка Липовецького району Вінницької області ОСОБА_2 на підставі розпорядження Липовецької районної державної адміністрації від 17 вересня 1996 року № 314 в тому, що їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Урожай» розміром 2.27 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю десять тисяч дев`ятсот три гривні (а.с. 6).

Вказана інформація підтверджується випискою із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Липовецькою районною державною адміністрацією Вінницької області по колективному сільськогосподарському підприємству «Урожай», яка надана Управлінням надання адміністративних послуг, Відділ № 1, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (а.с. 7).

У відповіді на запит представника позивачки адвоката Гуци О.П., Відділ № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило, що взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0359447 від 28 лютого 1997 року на ім`я ОСОБА_2 , акт на право власності не видавався (а.с. 8).

Згідно із актовим записом про смерть від 15 жовтня 1998 року за № 18, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Теклинівка Липовецького району Вінницької області, про що 15 жовтня 1998 року видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 08 травня 2023 року витребувано від Липовецької державної нотаріальної контори та за наявності з Вінницького обласного державного нотаріального архіву матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17).

За повідомленням Липовецької державної нотаріальної контори від16 травня 2023 року за № 01-09/229 надати інформацію щодо заведення спадкової справи неможливо, у зв`язку із тим, що спадкові справи до 2005 року включно передані до Державного нотаріального архіву Вінницької області (а.с. 24).

У відповіді Державного нотаріального архіву Вінницької області від 19 травня 2023 року « 900/01-18 Про надання інформації щодо спадкової справи, завідувачка державним нотаріальним архівом повідомила, що згідно даних Алфавітних книг обліку спадкових справ Липовецької державної нотаріальної контори за 1998-2005 роки, які знаходяться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві Вінницької області, спадкова справа щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , по фонду Липовецької державної нотаріальної контори - не виявлено (а.с. 25).

Згідно із Актом від 10 жовтня 2022 року, складеним комісією в складі депутата Липовецької міської ради Панасюка Руслана Анатолійовича та сусідів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на день смерті була одинокою. ОСОБА_1 з 1995 року перебувала на утриманні своєї прабабушки ОСОБА_2 яка купувала їй продукти харчування, медикаменти, одяг. Після смерті прабабушки, правнук ОСОБА_1 на протязі шести місяців доглядала спадковий житловий будинок у селі Теклинівк, обробляла присадибну земельну ділянку, користувалася речами покійної, проводила інші ремонтні роботи для підтримання житлового будинку (а.с. 5).

Згідно з частиною 3 статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

З аналізу даних Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 18 червня 2013 року у справі № 136/1128/13-ц, задоволено позов прокурора Липовецького району Вінницької області в інтересах держави Скитківської сільської ради Липовецького району Вінницької області про визнання відумерлою спадщини, що залишилися після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: земельної ділянки площею 2, 5767 га, що належала ОСОБА_2 відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ВН № 07754, вартістю станом на 02 квітня 2013 року 61 270.20 грн.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року у вказаній справі № 136/1128/13-ц відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року у вказаній справі № 136/1128/13-ц провадження № 22-ц/801/2097/2023 прийнято відмову ОСОБА_1 та її представника адвоката Путіліна Є.В. від апеляційної скарги, а апеляційне провадження у справі закрито.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

В обґрунтування права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 (спадкодавеці), позивачка ОСОБА_1 вказувала, що ОСОБА_2 є її прабабушкою.

За змістом статті 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (спадкування за правом представлення).

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Крім цього, суд зобов`язаний також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2022 року у справі № 947/22756/19 сформульовано висновки про те, що доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує таке питання - чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Апеляційним судом встановлено відсутність у справі належних, допустимих і достовірних доказів які б давали підстави вважати доведеною обставину щодо родинних відносин між позивачкою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Наступною обставиною, якою позивачка ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги було посилання на те, що в середині 1995 року її стан здоров`я погіршився і з цього часу за нею доглядала, піклувалася та утримувала її прабабушка ОСОБА_2 . На підтвердження цієї обставини подала як доказ Акт складений 10 жовтня 2022 року сусідами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Водночас, зазначила, що для оформлення спадщини їй необхідно встановити факт її перебування на утриманні ОСОБА_2 не менше одного року (а.с. 5).

Відповідно до статті 531 ЦК УРСР (1963року) до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31 травня 1995 року № 5 «Про встановлення факту, що має юридичне значення» встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди якщо допомога, яка надавалася, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заробітку, пенсії, стипендії інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи яка надавала утримання.

Отже, судом може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання від спадкодавця не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні.

Проте, жодного доказу який підтверджував би розмір заробітку чи доходи спадкодавиці ОСОБА_2 , позивачкою ОСОБА_1 надано не було, а відтак заявником не доведено в тому числі і факт можливості надання утримання спадкодавцем.

Згідно із заявою відповідача, в особі міського голови Липовецької міської ради Віктора Бичкова, про розгляд справи без участі відповідача - представника Липовецької міської ради, позов визнано в повному обсязі (а.с. 23).

Отже, сам по собі Акт від 10 жовтня 2022 року складений комісією в складі депутата Липовецької міської ради Панасюка Руслана Анатолійовича та сусідів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , на який посилається позивачка ОСОБА_1 , як на підставу своїх вимог, та відсутність заперечення з боку відповідача Липовецької міської ради, не може бути беззаперечними доказом вказаного факту.

Відповідно до частини 1 статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Вимога про визнання за позивачкою ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 є похідною позовною вимогою, задоволення якої залежало як від задоволення основної вимоги про встановлення факту перебування на утриманні спадкодавеці ОСОБА_2 з 1995 року до дня смерті ОСОБА_2 , так і від доведеності факту родинних відносин між позивачкою ОСОБА_1 і спадкодавецию ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції щодо доведеності позовних вимог є незаконними і необґрунтованими.

Згідно із пунктів 2 та 3 частини 1 статті 376 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 367; 374; 376; 381; 382; 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив :

Апеляційну скаргу керівника Немирівської окружної прокуратури задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08 червня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Немирівської окружної прокуратури Вінницької областісудовий збір за подання до суду апеляційної скарги в сумі 2415,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

В.В. Сопрун