ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року

м. Черкаси

Справа № 707/2851/23
Провадження № 22-ц/821/322/24
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Універсал Банк»

відповідач: ОСОБА_1

представник відповідача адвокат Бердник Віталій Вікторович

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бердника Віталія Вікторовича на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року представник АТ «Універсал Банк» Павленко С.В. (далі - Банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, в жовтні 2017 року банк запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт.

Особливістю проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт.

Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення.

01 листопада 2018 року відповідач звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 01.11.2018 року.

Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови.

Окрім того, зазначив в заяві наступне: «прошу вважати наведений зразок мого власноручного підпису або його аналоги (у тому числі мій електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкрити мені в банку. Я засвідчую генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення моїх даних згідно з договором. Також я визнаю, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях. Я підтверджую, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або банком з використанням електронного цифрового підпису».

Усе листування щодо цього договору просила здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору.

На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 60000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок НОМЕР_1 .

Зазначає, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, відповідач не повертала своєчасно грошові кошти банку у зв`язку з цим у неї утворилась заборгованість у розмірі 83735,91 грн., яка складається із: 83735,91 грн. - загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

В зв`язку з вищевикладеним просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість у розмірі 83735,91 грн. та судові витрати у сумі 2684,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області позов АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором № б/н від 01.11.2018 року в розмірі 83735,91 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка періодично сплачувала платежі, а тому їй достовірно було відомо про суми періодичних нарахувань, оскільки вони переважно відповідають сумі здійснених нею платежів, а тому їй були відомі умови укладеного договору, та її дії свідчать про погодження відповідачкою з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У грудні 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Бердник В.В. подав до Черкаського апеляційного суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Черкаського районного Черкаської області від 24 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити АТ «Універсал Банк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що викладені у рішенні суду висновки не відповідають обставинам справи, крім того, судом не правильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Зазначає, що рішення є незаконним і необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2018 року відповідачка підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк».

Разом з тим, анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, її контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. У вказаній анкеті відсутній розмір кредитного ліміту, порядок повернення кредиту, розмір відсотків за користування кредитом, тощо. Натомість в ній йдеться про прохання відповідача відкрити поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку.

При цьому позивачем не надано суду такого додатку, а надана довідка про розмір встановленого кредитного ліміту не може вважатися таким додатком, оскільки датована 08 серпня 2023 року, тобто поза межами часу підписання анкети-заяви.

Також наданий до суду витяг з умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк`при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank не містить підпису відповідачки, а лише містить у графі для підпису споживача надрукований текст: «ПІБ споживача, його підпис та його дата підпису накладені у вигляді електронного цифрового підпису».

Жодних доказів підписання відповідачкою вказаних документів, в тому числі за допомогою електронного цифрового підпису, позивач суду не надав.

Крім того, з доданого до позову розрахунку заборгованості вбачається, що з сплачених відповідачкою сум , позивач відраховував певні суми, як сплачені відсотки (стовпчик 10 розрахунку заборгованості).

Однак, зважаючи на те, що надані позивачем Умови та Правила банківських послуг, є неналежним доказом, відсутні підстави для задоволення вимог банку в частині збільшення тіла кредиту на розмір нарахованих відсотків, що вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01.11.2018 року.

Звертає увагу на те, що до позовної заяви не додано виписки по картковому рахунку, а тому первинними документами не доведено суму заборгованості, а розрахунок заборгованості не є таким документом.

Крім того, ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не врахував заперечень представника відповідачки щодо правильності розрахунку заборгованості, який доданий до позовної заяви та не врахував наступне.

За період з 01.11.2018 року по 11.07.2023 року відповідачкою внесено на рахунок 118166,16 грн. Разом з тим, позивач за період з 01.11.2018 року по 30.11.2022 року робить списання відсотків з рахунку відповідачки на загальну суму 24334,93 грн. (стовпчик 9 Розрахунку заборгованості «Нараховано відсотків на залишок поточної заборгованості за кредитом».

При цьому відповідачкою за період з 01.11.2018 року по 01.01.2023 року сплачено відсотки в сумі 58571,17 грн. (стовпчик 10 Розрахунку заборгованості «Сплачено відсотків»). Таким чином, переплата по відсотках складає 34236,24 грн.

Дослідивши розрахунок заборгованості позивачки, останній не може вважатися обґрунтованим з тих підстав, що він не містить обчислення, порядок нарахування суми тіла кредиту (10-та колонка розрахунку), а тому не можна вважати заявлену до стягнення суму, обґрунтованою. Тому, банком самостійно збільшено тіло кредиту на 58571,17 грн. за рахунок нарахованих відсотків, погашення яких відбулося за рахунок тіла кредиту і, відповідно відбулось штучне збільшення тіла кредиту.

Таким чином, станом на 11.07.2023 року на рахунку відповідачки був позитивний баланс, списання позивачем за період з 01.11.2018 року по 01.01.2023 року з рахунку відповідачки грошових коштів на загальну суму 58571,17 грн., враховуючи, що відповідачкою за вказаний період було внесено на рахунок суму у розмірі 118166,16 грн., вважає, що у відповідачки станом на 11.07.2023 року (остання дата а Рахунку заборгованості) відсутня заборгованість за договором б/н від 01.11.2018 року, укладеним між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 .

В зв`язку з вищевикладеним просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення районного суду скасувати. Вирішити питання про судові витрати.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Бердника В.В. підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, своє рішення мотивував тим, що відповідач не виконала зобов`язання по поверненню кредитних коштів за договором, чим порушила умови кредитного договору, а тому позовні вимоги Банку підлягають задоволенню в повному обсязі.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з вказаним висновком.

Апеляційним судом встановлено, що 01 листопада 2018 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, з якої вбачається, що АТ «Універсал Банк» відкриває ОСОБА_1 поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні та встановлює кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору та наведених нижче умов. ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення (а.с. 20).

Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 вказаного Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У позовній заяві АТ «Універсал Банк» посилався на те, що 01.11. 2018 року відповідач підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. У вказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідач погодився з тим, що ця анкета-заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які були надані йому для ознайомлення.

При цьому, ні Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи, ні Паспорт споживчого кредиту не містять підпису відповідача. Також, в матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», Паспорту споживчого кредиту «картка Monobank», та Тарифів, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що відповідач був ознайомлений саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами, Тарифами та Паспортом споживчого кредиту.

Анкета-заява до договору про надання банківських послуг, підписана відповідачем, містить лише її анкетні дані та контактну інформацію, проте не містить жодних даних про умови кредитування.

При цьому ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Такі висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладених в постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Універсал Банк»).

Умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01.11.2018 року, посилався на Умови обслуговування рахунків фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» на сайті: https://www.monobank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору ( а.с.23 - 38).

З матеріалів справи не вбачається, що саме з даними Умовами та правилами відповідач ознайомилася і погодилася, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до матеріалів справи розмірах і порядках нарахування.

У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути; укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача змінювалися АТ «Універсал Банк».

Зазначений висновок узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для нарахування на рахунок відповідача процентів за користування коштами та віднесення їх до тіла кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, визначаючи розмір заборгованості за тілом кредиту, АТ «Універсал Банк» посилається на те, що згідно п. 5.23 розділу ІІ Умов та правил, кредит збільшується на суму заборгованості за Договором по відсоткам до погашення, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати вказаної заборгованості.

Однак, зважаючи на те, що колегією суддів оцінені як неналежний доказ надані позивачем Умови та Правила банківських послуг, про що зазначено вище, відсутні підстави для задоволення вимог банку в частині збільшення тіла кредиту на розмір нарахованих відсотків, що вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01.11.2018 року (а.с. 11-18).

Вирішуючи питання про розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що стягненню підлягає саме сума неповернутих коштів.

Доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 5 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд при розгляді цивільної справи № 200/5647/18 в постанові від 16.09.2020.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що ні в суд першої інстанції, ні в суд апеляційної інстанції Банк не надав Виписку по картковому рахунку відповідачки, як доказ.

З наявного у справі розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) становить 83735,91 грн., але починаючи з 01.10.2022 року Банк здійснював автоматичне погашення відсотків, за рахунок тіла кредиту, безпідставно збільшивши тіло кредиту на 23735,91 грн.

Проте, доказів погодження сторонами договору в письмовій формі такого порядку погашення відсотків банком не надано суду першої інстанції і не надано апеляційному суду, тому такі дії позивача не відповідають суті відносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами.

Більш того, розмір процентів у розмірі 23735,91 грн. не можливо перевірити та розмежувати, оскільки заборгованість за вказаними позиціями визначена позивачем однією сумою.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отримані кошти.

Доводи представника ОСОБА_1 - адвоката Бердника В.В. проте, що ОСОБА_1 внесено на рахунок Банку 118166,16 грн., а тому заборгованість відсутня є безпідставними, оскільки відповідачем та його представником не надано доказів про відсутність заборгованості по кредитному рахунку.

Отже, виходячи з вищенаведеного, а також зважаючи на те, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок у сумі 60000,00 грн., відповідно довідки про розмір встановленого кредитного ліміту, а тому наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованість в розмірі 60 000,00 грн., що також узгоджується із висновком викладеним у вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Бердника В.В. підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції, яке ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, до скасування та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.11.2018 року в розмірі 60000,00 грн. (тіло кредита).

Що стосується витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

До апеляційної скарги додано копію договору № 2/12/23 про надання правової допомоги від 12.12.2023 року.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з Договору, який укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Бердником В.В., предметом якого є надання адвокатом правової допомоги, пов`язаної з оскарженням клієнтом у Черкаському апеляційному суді рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24.11.2023 року у справі № 707/2851/23.

Розділом 3 Договору передбачено, що сторони погодили наступний розмір гонорару за надання правової допомоги клієнту та порядок його сплати, а саме 5000 грн. які клієнт сплачує протягом 5 днів з часу прийняття відповідним судом апеляційної інстанції рішення за результатами розгляду справи (апеляційної скарги).

Колегія суддів приходить до висновку, що надані представником відповідача документи є належними, тому заявлені витрати на правничу допомогу ОСОБА_1 підлягають до задоволення у співвідношенні до задоволених вимог, а саме в розмірі 1417,31 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Бердника В.В. задоволена частково, з позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 912,97 грн. (за подачу апеляційної скарги), а з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» стягнути судовий збір в розмірі 1923,19 грн. (за подачу позовної заяви).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бердника Віталія Вікторовича задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2023 року скасувати та постановити нове.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за Договором про надання банківських послуг від 01 листопада 2018 року в розмірі 60000,00 грн. (тіло кредиту) та судовий збір в розмірі 1923,19 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 912,97 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 21 лютого 2024 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.І. Василенко