Провадження № 2/522/1413/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

05 березня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючої судді Косіциної В.В., розглянувши на підставі наявних матеріалів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, у якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 380 500,00 гривень, здійснити розподіл судових витрат.

За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2023 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що справа розглядатиметься в порядку загального позовного провадження.

Підготовче засідання по справі призначено на 07 грудня 2023 року.

У підготовче засідання, призначене на 07.12.2023 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Підготовче засідання, призначене на 07.12.2023 року було відкладено на 29.01.2024 року.

29 січня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача адвоката Ляшенко Еллади Анзорівни, у якому вона просить провести судове засідання за її відсутності, закрити підготовче провадження у справі.

У підготовче засідання, призначене на 29 січня 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, прийнято рішення про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду.

Судове засідання призначено на 27.02.2024 року.

27 лютого 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача адвоката Ляшенко Еллади Анзорівни, у якому вона просить провести судове засідання за її відсутності, вказує на те, що не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі.

У судове засідання, призначене на 27 лютого 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи те, що відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, про відкриття провадження був повідомлений належним чином а також те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд, керуючись положеннями ст.. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

25 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики №10, та за яким ОСОБА_1 , передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 235 570,00 гривень, що у доларовому еквіваленті становить 10 000,00 гривень, а ОСОБА_2 зобов`язалася повернути грошові кошти в строк та на умовах, передбачених договором (а.с.13).

У п.4.3. Договору вказано, що ціна договору складає 235 570,00 гривень, тобто, 10 000,00 Доларів США.

Згідно п.4.8. Договору, грошове зобов`язання по договору позики має бути виконане у гривнях, тобто, позичальник повертає грошові кошти виключно у гривні з урахуванням курсової різниці та інфляційних коефіцієнтів.

Відповідно до п.7.3. Договору, позичальник зобов`язаний повернути позику у такій сумі, що була передана йому позикодавцем у строк до 01 березня 2023 року.

Грошові кошти у розмірі 235 570,00 гривень, що в еквіваленті становить 10 000,00 доларів США були отримані ОСОБА_2 25 квітня 2015 року, що підтверджується копією розписки (а.с.19).

16 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 із претензією (а.с.20).

У відповіді на претензію від 15 липня 2023 року ОСОБА_2 повідомила про те, що борг повернути не може у зв`язку із великими змінами у її житті (а.с.21).

Укладання розписки здійснювалося в присутності свідка ОСОБА_3 , підпис та відомості про яку містяться у розписці (а.с.4).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц (провадження № 61-4560св21)).

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання (постанову Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 200/1897/15-ц (провадження № 61-11851св20)).

Згідно з вимогами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частини перша, четверта статті 545 ЦК України).

Враховуючи докази, наявні у матеріалах справи, відповідач істотно порушив норми чинного законодавства та умови розписки від 25.04.2015 року не виконавши взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу.

Доказів зворотного суду надано не було.

У ч.ч.1-2 ст.533 ЦК України зазначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 301/2052/18,можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті і в такому разі сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Традиційним в доктрині приватного права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, про що зазначено у Постанові КЦС ВС від 31.01.2024 № 753/14634/22.

Згідно статті 36 закону України «Про Національний банк України», Національний банк розраховує та оприлюднює офіційний курс гривні до іноземних валют, облікову ціну банківських металів.

Станом на момент прийняття рішення, тобто, на 05.03.2024 року, офіційний курс долара США по відношенню до гривні становив 38,3135 за один долар США, а тому, 383 135,00 гривень буде тією сумою, яка відповідатиме доларовому еквіваленту на момент прийняття рішення по справі.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У позовній заяві позивач просить стягнути 380 500,00 гривень.

З зазначеного вбачається, що сума боргу станом на момент прийняття рішення перевищує позовній вимоги ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що у договір позики містить доларовий еквівалент суми позики, а грошові кошти у гривні підлягають поверненню з урахуванням курсової різниці, беручи до уваги зміст позовних вимог, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви та стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 380 500,00 гривень.

Щодо суми сплаченого судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору, розмір якого становить 3 805,00 гривень.

Згідно платіжної інструкції від 12.10.2023 року №9320-6364-8418-8893, ОСОБА_1 сплатив в якості судового збору грошову суму у розмірі 3 805,00 гривень (а.с.1).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 гривень.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Проте, позивач не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.

На підстав і вище викладеного суд вважає що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76, 133, 137, 141, 175, 178, 187, 263-265 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , основну суму боргу у розмірі 380 500 (триста вісімдесят тисяч п`ятсот) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , суму сплаченого судового збору у розмірі 3 805 (три тисячі вісімсот п`ять) гривень 00 (нуль) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Текст рішення складено та підписано 05 березня 2024 року.

Суддя Косіцина В.В.

05.03.2024