ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,

розглянувши без повідомлення учасників справи у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2024 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Першої полтавської державної нотаріальної контори, про визнання права власності на спадкове майно та зобов`язання виплатити недоотриману пенсію (суддя першої інстанції ОСОБА_2 , повний текст ухвали складено 19 січня 2024 року),

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Першої полтавської державної нотаріальної контори, про визнання права власності на спадкове майно та зобов`язання виплатити недоотриману пенсію.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Першої полтавської державної нотаріальної контори, про визнання права власності на спадкове майно та зобов`язання виплатити недоотриману пенсію визнано неподаною та повернуто позивачці.

Із вказаною ухвалою суду не погодилась ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, вважає її такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та вказує на те, що суд першої інстанції при поверненні позовної заяви не врахував строк на доставку кореспонденції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду щодо повернення заяви позивачеві.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки, в даній справі оскаржується ухвала про повернення позовної заяви, то її розгляд слід проводити без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 4 ч. 1ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачкою у встановлений судом строк не усунуто недоліки позовної заяви.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч.3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2024 року позовна заява ОСОБА_1 , була залишена без руху для надання суду виправленої позовної заяви із зазначенням у ній відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету позивача, відповідача, третьої особи, сплати судового збору у розмірі 2147,20 грн. та надано ОСОБА_1 триденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків.

Згідно рекомендованого повідомлення, ОСОБА_1 копію ухвали суду отримала 12.01.2024 року (а.с.9), тобто останнім днем для виконання вимог ухвали суду від 02 січня 2024 року було 15.01.2024 року.

Позивачкою до апеляційної скарги було надано докази виконання вимог ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2024 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 , була вказано у позовній заяві про наявність і відсутність електронного кабінету у сторін по справі, платіжну інструкцію на переказ готівки № 15-16944584/С від 15.01.2024 року на суму 2147,20 грн. (а.с.27-32, 34).

Згідно квитанції з «Укрпошта» позивачкою вищезазначені документи до суду першої інстанції було направлено 15.01.2024 року та отримано судом 19.01.2024 року, що підтверджується відповідними доказами ( а.с.33,35).

Відповідно до ч. 6 ст. 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції зазначив, що позивачкою не виконано вимоги ухвали суду від 02 січня 2024 року, проте апеляційний суд не погоджується з даним висновком, оскільки він спростовується матеріалами справи з яких вбачається, що позивачкою було направлено до суду першої інстанції докази сплати судового збору та виправлену позовну заяву 15.01.2024 року, тобто в межах наданого судом строку, суд першої інстанції не звернув уваги, що строк після отримання позивачкою ухвали 12.01.2024 року почав відраховуватись з вихідних днів 13.-14.01.2024 року та не врахував перебіг поштового відправлення з моменту останнього дня на виконання вимог ухвали та час який поштове відправлення буде прямувати з м. Полтави до м. Новомосковська.

Згідно частини третьої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(частина перша статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці "право на суд" передбачено, зокрема, що особа повинна мати доступ до незалежного, неупередженого та компетентного суду.

У своєму рішенні в справі «Голдер проти Сполученого Королівства», 1975 р. суд відзначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики "справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження». Тож право на доступ до правосуддя має дуже важливе значення і без сумніву його необхідно вважати засадою.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив помилковий висновок про повернення заяви, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, 379, 381 - 384 ЦПК України,апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2024 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Ж.І. Максюта