Справа №489/2186/23 Головуюча у 1-й інстанції Рум`янцева Н. О.
Провадження № 22ц/812/305/24 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 лютого 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Серебрякової Т. В.,

із секретарем: Біляєвою В. М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 8 грудня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Рум`янцевої Н. О. в залі суду в місті Миколаєві об 11 годині 31 хвилин із складанням його повного тексту 18 грудня 2023 року, по справі

за позовом

ОСОБА_4 до

ОСОБА_5 ,

про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

15 травня 2023 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_6 про зменшення розміру аліментів на утримання спільного неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були стягнуті з нього за рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17 квітня 2013 року у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування послався на те, що у зв`язку з отриманим поранення під час проходження військової служби, наразі він не в змозі сплачувати аліменти у стягнутому розмірі через те, що на відновлення здоров`я необхідні великі кошти, і, крім того, він перебуває у іншому шлюбі та ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народилась донька, яку він також зобов`язаний утримувати. Тому просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього, до 1/5 частин з усіх видів заробітку, але не більше 20% з усіх видів заробітку.

Відповідачкою ОСОБА_2 на позовну заяву подано відзив, де вимоги про зменшення розміру аліментів нею не визнані, з підстав покращення майнового становища позивача, як платника аліментів, незважаючи на отримання ним поранення. Відповідачкою додатково звернута увагу суду на: наявність у позивача заборгованості зі сплати аліментів, неможливість нею працевлаштуватися у військовий час, а також здійснення нею утримання своєї матері, яка має ІІ-у групу інвалідності, та додаткові витрати, які вона понесла на спільного сина, що навчається у школі мистецтв та має проблеми зі здоров`ям, які в цілому призвело до погіршення її майнового стану.

Крім того, заперечуючи проти доводів позивача про погіршення його майнового стану через витрачання коштів на лікування, у зв`язку із пораненням, посилалася на надання військовослужбовцям безкоштовного лікування за рахунок держави або на підставі допомоги волонтерів. Висловила сумніви щодо достовірності наданої позивачем довідки на підтвердження отриманих травм та клопотала про витребування її оригіналу.

У запереченнях на відзив позивач не погодився з доводами відповідачки та вказав, що її твердження про те, що у зв`язку з військовим станом вона змушена постійно виїжджати у безпечні місця, не підтверджено жодним проїзним документом. Такими же вважав і здійснення відповідачкою додаткових витрат на оплату послуг онлайн репетиторів, купівлі ноутбука та оренду житла. Наголошував на тому, що сплачує аліменти щомісяця, та вважає, що за рахунок цих коштів відповідачкою фактично утримуються її хворі батьки, що є порушенням сімейного законодавства та шкодить інтересам дитини.

У листопаді та грудні 2023 року надав через свого представника копію титульного аркуша медичної картки стаціонарного хворого, та інші копії медичних карток стаціонарного хворого, та перевідних епікризів, а також фотографії, що підтверджують проходження лікування.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 8 грудня 2023 року позов задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання сина ОСОБА_8 у розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття. Відкликано виконавчий лист №2/489/1277/13.

При ухваленні рішення, суд виходив з доведення позивачем факту суттєвого погіршення його стану здоров`я, що є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, та за наявністю у нього інших утриманців, витрати на яких вже враховані при постановленні судом рішення про стягнення аліментів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, встановленим обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом не взяті до уваги її заперечення, та не враховано, що з моменту звернення позивача з цим позовом минуло 8 місяців і стан його здоров`я суттєво покращився та він приступив до проходження служби. Крім того, ним так і не було надано відомостей щодо витрачених коштів на підтвердження витрат на лікування. При тому судом так і не було враховано, що на утриманні відповідачки також перебувають хворі батьки, з огляду на те, що її мати має інвалідність ІІ групи.

Зазначала, що ухвалене рішення шкодить інтересам дитини, та перешкоджає її повному та всебічному розвитку, тим більше, що на утримання підлітка, що стрімко зростає, витрачаються значні кошти, також відповідачка несе витрати пов`язані з переїздами та забезпеченням навчання сина.

Вказувала, що перебування на утриманні позивача другої дитини, не свідчить про зміну матеріального його становища, так як згідно до сімейного законодавства батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважав її доводи безпідставними, а саму скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з того, що відповідачкою документально не підтверджено здійснення додаткових витрат на спільну дитину, переїздів, і за такого, вважав наведені доводи недостовірними та такими, що не відповідають дійсності. Вказував, що продовжує проходити лікування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до положень, що містяться у частинах 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3?) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3?) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Стаття 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 виснувано, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.116).

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17 квітня 2013 року з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання спільного сина ОСОБА_8 в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.116).

Із змісту цього судового рішення вбачається, що під час його ухвалення судом враховано наявність у ОСОБА_4 доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без викладення та врахування будь-яких інших обставин щодо матеріального стану або стану здоров`я, як платника аліментів, так і отримувача аліментів.

На підставі рішення суду від 17 квітня 2013 року відповідачкою ОСОБА_6 отримано виконавчого листа, який подано до примусового виконання. У ході цього примусового виконання, за довідкою №31339 від 5 квітня 2023 року, державним виконавцем, починаючи з лютого 2022 року позивачу ОСОБА_4 нарахована заборгованість за аліментами, яка з врахуванням боргу станом на 1 лютого 2022 року, складає загальну суму в розмірі 234 444 грн 07 коп. (а.с.30).

Одночасно позивачем надано інший розрахунок державного виконавця станом на 15 серпня 2023 року (а.с.48), де встановлена заборгованість по оплаті ним аліментів станом на 1 серпня 2023 року в розмірі 23 905 грн 97 коп.. Інша частина боргу, починаючи з квітня 2023 року, погашена за рахунок його грошового утримання військовими частинами, у яких він проходив військову службу, та якими своєчасно не здійснювалися відповідні платежі.

Тому, звертаючись до суду із цим позовом, позивач ОСОБА_4 обґрунтовував свої вимоги тим, що внаслідок отримання тяжких поранень при проходженні військової служби, під час виконання бойового завдання, стан його здоров`я значно погіршився та він тривалий час перебуває та стаціонарному лікуванні із проведенням низки оперативних хірургічних втручань, внаслідок чого не може належним чином сплачувати аліменти на утримання сина в тому розмірі, який визначено за рішенням суду від 17 квітня 2013 року.

Зазначені обставини ним підтверджені довідкою ОНКП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 5 травня 2023 року про перебування на лікуванні у період, починаючи з 7 березня 2023 року, у зв`язку з вибуховим пораненням та вогнепальним осколковим сліпим проникаючим пораненням в черевну порожнину (а.с.8). Також надано довідку військової частини НОМЕР_1 про отримання 22 лютого 2023 року позивачем вогнепального осколкового сліпого поранення лівої нижньої кінцівки та тулуба (а.с.9) та виписка з медичних карт стаціонарного хворого на підтвердження отриманого лікування та наявних ушкоджень, а також про перебування на стаціонарному лікуванні з 10 серпня 2023 року (а.с.61-76).

За період, з дня ухвалення у 2013 році судового рішення, у позивача на утриманні перебуває дві дитини: син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю якої ним укладено шлюб 14 липня 2017 року. Тобто позивачем, після рішення суду, сплачуються аліменти на утримання сина та утримуються, в силу батьківських та подружніх обов`язків, донька ОСОБА_10 та нова дружина. Отже, за цей час у його сімейному стані відбулися зміни, які вимагали від нього додаткових витрат (а.с.10-11).

В той же час, у зв`язку з погіршенням здоров`я та отриманням поранення, позивач потребує додаткового тривалого лікування, що вимагає від нього додаткових матеріальних втрат, частина яких була витрачена ні на лікування, а на сплату військовими частинами боргу з аліментів під час його перебування на лікуванні.

При тому факт отримання позивачем безкоштовного лікування відповідачкою за допомогою належних доказів у судових засіданнях не доведено.

Отже, правильно встановивши обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зміну сімейного стану та значного погіршення стану здоров`я позивача, що як наслідок, призвело і до зміни його майнового стану, оскільки вимагає від нього значних трат на відновлення своєї працездатності.

Щодо зміни рівня доходів, які позивач, міг отримувати від здійснення будь-якого виду діяльності, то у рішенні суду від 17 квітня 2013 року даних щодо працездатності позивача та його місця роботи немає, а у даній справі наявні відомості про проходження позивачем у воєнний стан військової служби за посадою, по якій встановлено посадовий оклад у 2 820 грн.

Крім того за час, після рішення суду від 17 квітня 2013 року, у відповідачки ОСОБА_3 також відбулися зміни у сімейному стані, оскільки нею зареєстровано 25 серпня 2021 року шлюб з ОСОБА_11 .. При тому даних про суттєві зміни її матеріального стану у бік погіршення не відбулося, з огляду на надану нею довідку ПФУ про дохід, де, як на час ухвалення рішення у 2017 році, так і на звітний період 2022 рік розмір її доходу є приблизно однаковим. А з врахуванням реєстрації шлюбу, у неї, як дружини, навпаки, з`явився додатковий утримувач.

Щодо даних про витрати, здійснені відповідачкою на спільну з позивачем дитину, то судом такі витрати обґрунтовано не взяті до уваги, як у відповідності до змісту статті 192 СК України, так і з врахуванням розміру аліментів, які присуджені на її користь, та ще і з можливим вирішенням цього питання, як стягнення додаткових витрат.

Також слушно не взято судом до уваги докази про наявність у матері відповідачки інвалідності ІІ-ї групи, оскільки по-перше, це не впливає на зміну матеріального чи сімейного стану тієї особи, яка ставить питання про зміну розміру аліментів, по-друге, стан отримувача аліментів не тягне за собою відмову у вирішенні питання за позовом платника аліментів, і в-третіх, обидва батька дитини повинні в рівному ступені утримувати спільну дитину, а не один із батьків за рахунок іншого поліпшувати свій особистий добробут чи добробут своїх родичів.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що серйозні поранення позивача, та його тривале лікування, яке станом на час ухвалення оскаржуваного рішення та цієї постанови є не завершеним, і з урахуванням збільшення числа його утримувачів, є достатньою підставою для зменшення розміру, стягнутих з нього аліментів, а тому погоджується з висновками місцевого суду вважаючи їх правильними та обґрунтованими.

Тому проаналізувавши докази по цій справі в їх сукупності, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, які регулюють підстави для зменшення розміру аліментів, і дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги щодо законодавчо обґрунтованого розміру аліментів на одну дитину в розмірі частини від усіх видів заробітку не є слушними, оскільки на утриманні позивача перебуває дві дитини, які повинні бути в однаковому положенні, з огляду на покладення на їх батька обов`язку з їх гармонійного розвитку, внаслідок чого законодавцем обґрунтовано обов`язок зі сплати аліментів на двох дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, тобто на кожну дитину приходиться по 1/6 частині від усіх видів заробітку. Тому, з огляду на визначення судом розміру аліментів в 1/5 частини від усіх видів заробітку, що є більшим, ніж 1/6 частина, відсутні підстави для визнання права спільного сину на достатній рівень забезпечення від його батька.

Інші доводи апеляційної скарги відповідачки зводяться до помилкового розуміння норм матеріального права, переоцінки обставин, правильно встановлених та оцінених судом першої інстанції, і на законність судового рішення у справі не впливають.

За таких обставин, і відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 8 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, починаючи з дати складення її повного тексту.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова

Т. В. Серебрякова