Справа № 214/2748/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 , поданої її представником ОСОБА_1 , до комунального підприємства «Кривбасводоканал» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, інфляційних втрат, трьох процентів річних, суд -

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2023 року ОСОБА_1 , яка є представником позивачки ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовом до КП «Кривбасводоканал», в якому просить: стягнути з КП «Кривбасводоканал» на користь позивачки ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 509 019,15 грн., в тому числі: матеріальну шкоду у розмірі 211996,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 251 682,14 грн., 3% річних у розмірі 54 341,01 грн.; стягнути з КП «Кривбасводоканал» на користь позивачки ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 200 000,00 грн.; стягнути з КП «Кривбасводоканал» на користь позивачки ОСОБА_4 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 40 000,00 грн.

Представник відповідача подав до суду клопотання, в якому просить закрити провадження у справі №214/2748/23 за позовом ОСОБА_5 до КП «Кривбасводоканал» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, в порядку захисту прав споживачів.

В обґрунтування клопотання наведено наступне. В провадженні Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа №214/2748/23 за позовом ОСОБА_3 до КП «Кривбасводоканал» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, в порядку захисту прав споживачів. Вказує, що 12.04.2016 року позивачкою було подано позов до КП «Кривбасводоканал» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення. Рішенням Саксаганського районного суду Дніпропетровської області від 25.02.2021 року у цивільній справі № 214/2237/16 позовні вимоги були задоволені частково, постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.07.2021 року рішення Саксаганського суду було скасовано повністю та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Позивачка 26.04.2023 року повторно подав до суду позов, вважаючи, що змінено підстави позову та склад учасників. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Вказує, що ЦПК України передбачає право позивача змінити предмет або підставу позову, але необхідно чітко розуміти поняття й ознаки цих правових явищ. При цьому, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Враховуючи вище викладене, вважає що позови є однаковими. Предмет позову в справі № 214/2237/16 та в даній справі (№ 214/2748/23) один і той же - про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Підстави позову в цивільній справі № 214/2237/16 та у справі № 214/2748/23 є ідентичні - заподіяння шкоди, яке відбулося в результаті затоплення будівлі. Сторони у цивільній справі № 214/2237/16 та у справі № 214/2748/23 ті ж самі позивач ОСОБА_3 та відповідач КП «Кривбасводоканал». Отже, вважає, що у справі № 214/2237/16 та у справі № 214/2748/23 сторони, предмети та підстави позовів є тотожними, відмінність полягає лише в тому, що в справі № 214/2748/23 позивачка перефразувала позовні вимоги. Зміна (перефразування) позовних вимог не свідчить про зміну предмета позову. Зауважує, що при заміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою або при виділенні з позову, який уже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов тотожність предмета позову зберігається. Наполягає, що отже, вже є рішення суду (№ 214/2237/16), яке набрало законної сили, з предметом, підставами і тими ж сторонами, що і в даному позові. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Представник позивачки в судовому заперечувала проти клопотання представника відповідача та надала письмові заперечення на клопотання, в обґрунтування яких наводить наступне. Зазначає, що клопотання відповідача вмотивовано неможливістю повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підставою. Наполягає, що твердження КП «Кривбасводоканал» стосовно того, що даний позов є повторним зверненням між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що і раніше поданий позов у цивільній справі № 214/2237/16, є помилковим та хибним з огляду на наступне. Згідно з неодноразово висловленими правовими висновками Верховного Суду викладеними в постановах від 10.06.2020 року у справі №366/2099/17, від 27.05.2020 року у справі №761/35475/18. від 13.05.2020 року у справі № 65/4455/19, від 08.04.2020 року у справі №910/16868/19, від 27.11.2019 року у справі №303/4229/16-ц, від 27.11.2019 року у справі №235/4711/15-н. від 22.05.2019 року у справі №640/7778/18. від 19.11.2019 року у справі №640/5563/19. від 09.10.2019 року у справі №285/3912/18, від 19.06.2019 року у справі №59/488/17, позов за результатами розгляду якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, за умови що збігаються сторони, предмет підстави позовів. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Також в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року по справі № 640/5563/19, адміністративне провадження №К/9901/28601/19, вкотре акцентовано увагу, що позови вважаються тотожними, якщо в цих одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, та обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 y справі №910/15598/19(910/8017/20), від 18.03.2021 у справі №909/783/20, від 16.11.2021 у справі №910/694/21. Отже, чинні процесуальні норми ЦПК України не позбавляють заявника права на розгляд спору про той же предмет, у разі зазначення цим інших підстав позову та надання доказів, якими він обґрунтовує ці підстави. По-друге, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 22.05.2019 у справі № 640/7778/18 зазначено, що у розумінні цивільного процесуального закону предмет позову не матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення Верховний Суд зауважив, що, визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановлено між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням ям Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Суд касаційної інстанції у наведеній справі зазначив, що підстави позову у вже розглянутій цивільній справі та у цій справі не є ідентичними, оскільки спір між сторонами у справах виникає з різних підстав, тому висновки судів попередніх інстанцій про закриття провадження у справі є помилковими. Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду під 19.12.2019 у справі № 925/185/19, від 23.01.2020 у справі № 925/186/19, доповнення немайнового позову (про визнання договору недійсним) майновою вимогою про стягнення коштів с не збільшеним позовних вимог, а с пред`явленням нового позову із іншим предметом та підставами позову, но виключає можливість розгляду поданої позивачем заяви як збільшення розміру заявлених позовних вимог. Наполягає, що пред`явлення позивачкою разом з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 211 996,00 грн., та моральної шкоди в сумі 200 000,00 грн., додаткової вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 251 682.14 грн. та 3 % річних у розмірі 54 341,01 грн. є пред`явленням нового позову із іншим предметом та підставами позову, що свідчить про відсутність тотожності позовів. По-третє. Верховний Суд в постанові від 01 листопада 2022 року у справі № 925/1152/21 досліджуючи питання щодо залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду с справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, вказав, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме: предмета і підстави позову. Підстава позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову це юридичні факти, на яких гуртуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову. Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру. Подібні висновки наведено і в постанові Верховного Суду від 17 лютого 2023 року у справі № 902/560/20(902/301/21) провадження № 6590/2022, де Верховний Суд вказав: «29. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. 30. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Правові підстави позову це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. 31. Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке й право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 37. Заяву позивача про зміну предмета або підстав позову, можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно в обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави). які не були визначені позивачем первісно підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами». Наполягає, що враховуючи наведені правові висновки Верховного Суду, а також те, що позов про відшкодування школи у цивільній справі №214/2237/16-ц було пред`явлено з інших підстав, а саме загальних підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України, тоді як позов у даній справі заявлено з підстав заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки, тобто з підстав ст.1187 ЦК України, відповідальність за яку настає незалежно від вини, що свідчить про нетотожність підстав позову та складу сторін, а тому не перешкоджає повторному зверненню позивача до суду за вирішенням даного спору. Отже, як вбачається з дійсних обставин даної справи, в квітні 2016 року у цивільній справі №214/2237/16-и до суду з позовом до КП «Кривбасводоканал» зверталися позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , натомість у даній цивільній справі № 214/2748/23, до суду вирішенням спору звернулася лише позивачка ОСОБА_7 . Предметом у цивільній справі №214/2237/16-ц були матеріально-правові вимоги про відшкодування матеріальної справі № 214/2748/23 по ст. 625 ЦК України. моральної шкоди, тоді як предмет позову у даній цивільній про відшкодування інфляційних втрат та процентів Крім того, позивачем змінено правову (юридичну) підставу позову зі ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, на ст. 1187 ЦК України. Вважає, що наведене беззаперечно свідчить про пред`явлення ОСОБА_3 нового позову на відсутність ознак його тотожності з позовом у цивільній справі №214/2237/16-ц та підстав для закриття провадження. Стосовно посилання відповідача на практику Європейського суду «Совтрансавто-Холднг проти України» та «Брумареску проти Румунії», зазначає, що дана судова практика Європейського суду не є релевантною до спірних правовідносин. Так, у справах «Совтрансавто Холдинг проти України» та «Брумареску проти Румунії» сторони ставили під сумнів рішення, що набрали законної сили. Вказує, що в даному випадку позивач не ставить під сумнів судове рішення у цивільній справі № 214/2237/16-ц, тому судова практика Європейського суду, на яку посилається відповідач не підлягає застосуванню при розгляді цивільної справи № 214/2748/23. Враховуючи викладене, керуючись ст. 43 ЦПК України, просить суд, відмовити КП «Кривбасводоканал» в задоволенні клопотання про закриття провадження у цивільній справі № 214/2748/23 за позовом ОСОБА_3 до КП «Кривбасводоканал» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, в порядку захисту прав споживачів.

Представник відповідача в судовому засіданні клопотання підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

У судовому засідання також оглянута цивільна справа № 214/2237/16-ц.

Вислухавши учасників, дослідивши матеріали даної справи та справи № 214/2237/16-ц, суд вважає, що у даній справі наявні підстави для закриття провадження з наступних підстав.

Як зазначено в ст. 17 Європейській Конвенції з прав людини, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Відповідно до ст. 35 Європейської Конвенції з прав людини. Умови прийнятності. 1. Суд може брати справу до розгляду лише після того, як було вичерпано всі національні засоби правового захисту, згідно із загальновизнаними принципами міжнародного права, і впродовж чотирьох місяців від дати постановлення остаточного рішення на національному рівні. 2. Суд не розглядає жодної індивідуальної заяви, поданої згідно зі статтею 34, якщо вона: a) є анонімною; або б) за своєю суттю є ідентичною до заяви, що вже була розглянута судом чи була подана на розгляд до іншого міжнародного органу розслідування чи врегулювання, і якщо вона не містить нових фактів у справі. 3. Суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану відповідно до статті 34, якщо він вважає: a) що ця заява несумісна з положеннями Конвенції або Протоколів до неї, явно необґрунтована або є зловживанням правом на подання заяви; або б) що заявник не зазнав суттєвої шкоди, якщо тільки повага до прав людини, гарантованих Конвенцією і Протоколами до неї, не вимагає розгляду заяви по суті. 4. Суд відхиляє будь-яку заяву, яку він вважає неприйнятною згідно з цією статтею. Він може зробити це на будь-якій стадії провадження у справі.

Згідно ч.2 ст.255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 2 ч. 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 2 ч. 3 п. 11 ЦПК України, однією із засад цивільного судочинства є: неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно з Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду справа № 161/2823/19 провадження № 61-6515св20 від 14.07.2021 року. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові на власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Позов - це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі. Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

В провадженні Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа №214/2748/23 за позовом ОСОБА_3 , який поданий її представником ОСОБА_1 , до КП «Кривбасводоканал» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, в порядку захисту прав споживачів. В цьому позові, який поданий 21 квітня 2023 року, позивачка просить стягнути з КП «Кривбасводоканал» на свою користь грошові кошти в сумі 509019,15 грн., в тому числі: матеріальну шкоду у розмірі 211996,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 251 682,14 грн., 3% річних у розмірі 54 341,01 грн.; стягнути з КП «Кривбасводоканал» на свою користь моральну шкоду в сумі 200 000,00 грн.; стягнути з КП «Кривбасводоканал» на користь позивачки ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 40 000,00 грн. Підставою цього позову представник позивачки зазначила затоплення 5 лютого 2016 року будинку АДРЕСА_1 . В цьому позові представник позивачки, обґрунтовуючи свої вимоги, послалася на норми Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 1187 ЦК України.

12 квітня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до КП «Кривбасводоканал», в якому просили відшкодувати матеріальну та моральну щкоду. Підставою цього позову позивачі зазначили затоплення 5 лютого 2016 року будинку АДРЕСА_1 . В цьому позові позивачі, обґрунтовуючи свої вимоги, послалися на норми ст. ст. 22, 23, 1167 ЦК України. Рішенням Саксаганського районного суду Дніпропетровської області від 25.02.2021 року у цивільній справі № 214/2237/16-ц позовні вимоги були задоволені частково. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.07.2021 року зазначене рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу було скасовано повністю та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд приходить до переконання, що предмет позову в справі № 214/2237/16-ц та в даній справі № 214/2748/23 один і той же, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Підстави позову в цивільній справі № 214/2237/16-ц та у справі № 214/2748/23 є ідентичними - заподіяння шкоди, яке відбулося в результаті затоплення будівлі. Позивачка у цивільній справі № 214/2237/16-ц та у справі № 214/2748/23 та ж сама - ОСОБА_3 , відповідач по цим справам той же самий - КП «Кривбасводоканал». Отже, у справі № 214/2237/16-ц та у справі № 214/2748/23 сторони, предмети та підстави позовів, є тотожними. Відмінність цих позовів полягає лише у тому, що в справі № 214/2748/23 заявлені вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3% річних. Але ці вимоги є похідними від вимог про стягнення матеріальної шкоди. Відмінність позову, який розглядається, від позову, по якому вже прийнято рішення, полягає у тому, що позивачем по справі, що розглядається, є одна особа, в той час як позивачами по справі, по якій прийнято рішення, було дві особи. Відтак, спір між ОСОБА_3 та КП «Кривбасводоканал» відносно наслідків затоплення 5 лютого 2016 року будинку АДРЕСА_1 , вже вирішений.

Суд вважає, що повторне звернення до суду з тих самих фактичних обставин з зазначенням інших правових підстав позову, а саме з посиланням в повторній позовній заяві на інші норми закону, ніж ті, на які позивач посилався при першому зверненні, є зловживанням правом. Інше розуміння судом такого повторного звернення, буде потуранням з боку суду зловживанню правом, що суперечить засаді цивільного судочинства, передбаченої ст. 2 ч.3 п. 11 ЦПК України та обов`язку суду, передбаченого ст. 35 Європейської Конвенції з прав людини, та по суті буде ухиленням суду від обов`язку, передбаченого ст. 44 ЦПК України щодо вжиття заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

В даному випадку, виконання судом обов`язку щодо запобігання зловживанню процесуальними правами, полягає у виконання вимог ст. 255 ЦПК України, а саме зобов`язує суд закрити провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 2, 44, 255, 256, 258-260, 263 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника комунального підприємства «Кривбасводоканал» - задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Кривбасводоканал» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, інфляційних втрат, трьох процентів річних.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 27 лютого 2024 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов