справа № 619/5899/23
провадження № 2/619/272/24
Рішення

іменем України

19 лютого 2024 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Алфьорової В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 619/5899/23,

ім`я (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Національна поліція України,

вимоги позивача: про скасування арешту з майна,

представник позивача: ОСОБА_2

представник відповідача: ОСОБА_3 .

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить скасувати арешт за реєстраційним номером 7073329, зареєстрований 22.04.2008 Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови від 16.04.2008 Головного слідчого управління МВС України. У обґрунтування позову зазначено, що 30.01.2015 між нею та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб. Подружжям 08.07.2017 за договором купівлі-продажу земельної ділянки було придбано земельну ділянку площею 0,2314 га за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер та після смерті відкрилася спадщина, при прийнятті якої стало відомо, що на все майно померлого накладено арешт. Окрім того, частина майна, на яку накладено арешт належить їй на праві власності. Підставою для внесення запису про арешт майна стала постанова від 16.04.2008, винесена старшим слідчим ГСУ МВС України в рамках кримінального провадження №7001 за ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 309 КК України, яка 25.07.2008 направлена до суду. В ході реформи було утворено Національну поліцію України. Позивачка вважає, що необґрунтовано обмежено її право власності рішенням слідчого.

Представником відповідача подано відзив, у якому просить відмовити повністю у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем помилково визначено Національну поліцію Українивідповідачем, оскільки врозрізі положень ч. 2 ст. 48 ЦПК України, де визначено, що відповідачем може бути фізична і юридична особа, а також держава, з огляду на предмет спору у вказаній справі, а саме скасування постанови про накладення арешту на майно винесеної органом досудового розслідування, необхідно вказати, що ГСУ МВС України без статусу юридичної особи, входило до структури Міністерства внутрішніх справ України (структурний підрозділ МВС України). Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, зареєстровано орган державної влади - Міністерство внутрішніх справ України ідентифікаційним код юридичної особи 00032684 (юридична адреса: Україна, 01024, м. Київ, вул. Богомольця, 10). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 02.09.2015 № 641 Національна поліція України - новостворений центральний орган виконавчої влади який не є правонаступником міліції (органів внутрішніх справ), та не є структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України. Разом з цим повідомлено, що Національну поліцію України, як центральний орган виконавчої влади, утворено постановою КМУ від 02.09.2015 № 641 саме 07.11.2015, тобто через сім років після винесення постанови про накладення спірного арешту. ГСУ МВС України 25.07.2008 було направлено матеріали кримінальної справи № 7001 до суду відповідно до статті 232 КПК України (в редакції 1960 року), тобто за сім років до створення Національної поліції України. Відтак, зі змісту вищезазначеного листа висновується, що Національна поліція України, до структури якої входить ГСУ НПУ, досудове розслідування у кримінальній справі № 7001 та/або № 24-27 не здійснювала та жодної слідчої дії не проводила (не виносила постанову про накладення арешту на майно та цінності підозрюваного ОСОБА_5 ), отже вище викладене виключає покладення зобов`язання на НПУ щодо зняття арешту. З огляду на вказане Національна поліція України не була стороною обвинувачення у кримінальній справі № 7001, а отже відомостями і інформацією про обставини накладення спірного арешту на майно та його подальшої доцільності не володіє. Крім цього, відсутній буд-який чинний нормативно-правовий акт, який би прямо передбачав законну можливість НПУ зняти арешт з майна, у зв`язку з тим, що кримінальна справа у якій було накладено арешт передана до суду, отже в НПУ відсутні повноваження щодо скасування (зняття) арешту з майна ОСОБА_5 . У постанові Верховного Суду від 09 січня 2023 року в справі N 402/586/17 (провадження N 61-12507св21) вказано, що: "належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем". Одночасно повідомляємо, що за інформацією наданою Департаментом інформаційно-аналітичної підтримки НПУ (далі - ДІАП НПУ), 09.07.2009 Дарницьким районним судом міста Києва ухвалено вирок (який набрав законної сили 19.11.2009) про позбавлення волі ОСОБА_5 строком на 5 років та яким останнього звільнено від покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку на 3 роки (лист ДІАП НПУ додається до відзиву), отже питання про звільнення майна та цінностей з-під арешту повинно було вирішуватись судом, який постановив вирок у відповідності до норм кримінально судочинства.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 18.12.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 18.01.2024.

Відповідно до ухвали суду від 18.01.2024 закрито підготовче провадження, справа призначена для розгляду по суті на 19.02.2024.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала у повному обсязі.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Відповідно до постанови старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України від 16.04.2008 накладено арешт на майно та цінності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в рамках кримінальної справи №24-27 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України (а.с. 17).

Під час розслідування кримінальної справи №7001 пред`явлено обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 309 КК України. 25.07.2008 указана кримінальна справа відповідно до ст. 232 КПК України (в редакції 1960 року) направлена до суду, про що свідчить лист Головного слідчого управління НПУ від 03.11.2023 (а.с. 14).

Позивачка 30 січня 2015 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с. 16).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.07.2017 ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_1 в 40/100 частках та ОСОБА_4 в 60/100 частках купили земельну ділянку площею 0,2314 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.07.2017 встановлено, що 22.04.2008 за № 7073329 Першою Київською державною нотаріальною конторою, на підставі постанови від 16.08.2008 ГСУМВС України, внесено відомості щодо арешту нерухомого майна (невизначене майно, все майно та цінності), що належать ОСОБА_5 , (а.с. 18).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с. 13).

Із листа Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України, доданого до відзиву, встановлено, що 09.07.2009 Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено вирок, який набрав законної сили 19.11.2009, відповідно до якого ОСОБА_5 засуджено до 5 років позбавлення волі зі звільненням від покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку терміном 3 роки.

Водночас матеріали справи не містять відомостей щодо вирішення питання скасування арешту майна в рамках указаного кримінального провадження при ухваленні вироку.

Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Відповідну правову позицію сформульовано Верховним Судом України у постановах від 15 травня 2013 року № 6-26цс13, від 15 травня 2019 року по справі № 372/2904/17-ц.

Інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування КПК України 1960 року не містив. Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті 253, пункту восьмого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 цього Кодексу передбачалося лише після прийняття рішення про призначення до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком.

Оскільки позивачка не була учасником кримінального провадження, кримінальні процесуальні правовідносини припинені та минув тривалий час після розгляду справи, а майно у виді зазначеної вище земельної ділянки придбано під час перебування у шлюбі вже після розгляду кримінальної справи, в межах якої накладено арешт на все майно ОСОБА_5 , суд вважає неправомірним обмеження права особи користуватися належним їй майном, у тому числі оформлювати спадкові права.

Зі змісту статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково в межах правовідносин, пов`язаних з володінням, користуванням та розпорядженням зазначеною земельною ділянкою.

Керуючись ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Звільнити з-під арешту, накладеного на підставі постанови старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України від 16.04.2008 ОСОБА_8 , земельну ділянку площею 0,2314 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:003:1611, яка належить ОСОБА_1 в 40/100 частках та ОСОБА_5 в 60/100 частках.

В іншій частині позову відмовити.

Надіслати учасникам справи копію судового рішення в електронній формі у порядку, визначеному законом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Національна поліція України, , місцезнаходження: вул. Богомольця, 10, м. Київ.

Повний текст рішення суду складено 20.02.2024.

Суддя І. М. Нечипоренко