ЄУ№ 712/1293/24
Провадження №2/712/1296/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року Соснівський районний суд м. Черкаси

у складі: головуючого судді Стеценко О.С.,

за участю секретаря судового засідання Дубини В.В., представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за договором надання позики № від 30.07.2019 у сумі 72 464,40 грн., з яких 6 020,00 грн. - заборгованість за кредитом, 66 444,40 грн. - заборгованість за відсотками, витрати на сплату судового збору в сумі 3 028,00 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 17 000,00 грн.

У обґрунтування вимог позивач зазначив, що 30.07.2019 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № та отримання кредиту згідно заявки-анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № від 11.12.2019, що акцептована відповідачем 11.12.2019.

Відповідно до умов договору позики кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000,00 грн., в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами.

Пропозиція (Оферта) на отримання 3 траншу згідно Заявки-анкети № від 11.12.2019 в рамках Договору про надання позики № від 30.07.2019 підписана позичальником 11.12.2019 електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця.

Підписанням Договору позики відповідач також підтвердила, що вона повністю ознайомилася з усіма його умовами, в тому числі з Правилами, та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

14.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики № від 30.07.2019, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 .

У свою чергу, Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за Договором позики № від 30.07.2019, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 .

Відповідач належним чином свої зобов`язання не виконує, в результаті чого станом на 09.01.2024 розмір заборгованості становить 72 464,40 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6 020,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 66 444,40 грн.

26.04.2024 на адресу суду найшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

У обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначила, що вона ніколи не укладала цей договір фінансового кредиту. Зазначення в цих договорах її прізвища не свідчить, що такий договір уклала саме вона, а не стороння особа. Позивачем не надано до позовної заяви жодного доказу на підтвердження того, що номер мобільного телефону, на який прийшов електронний ключ належить, саме ОСОБА_2 .

Також позивачем не надано доказів про фактичне перерахування коштів на рахунок ОСОБА_2 , квитанція від 11.12.2019 не свідчить про фактичне зарахування коштів саме ОСОБА_2 , оскільки таким доказом можуть бути тільки первинні бухгалтерські документи. Тому незасвідчена копія квитанції за сплату від 11.12.2019 не є належним та допустимим доказом.

Щодо нарахування відсотків за користування кредитом відповідач зазначила, що позивач мав право нараховувати відсотки лише до 12.01.2020, а тому сума відсотків нарахована безпідставно.

Також відповідач вважає, що витрати на правову допомогу у сумі 17 000,00 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат та є безпідставними, у зв`язку чим просить їх зменшити до 0 грн.

Крім того, відповідач просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності, оскільки, враховуючи те, що строк кредиту становить 30 днів, тобто до 12.01.2020, позивач звернувся до суду з позовом 25.01.2024, таким чином, з моменту виникнення права вимоги у позивача минуло 4 роки, а отже позов подано до суду з пропущенням строку позовної давності.

У поясненнях, наданих суду 13.06.2024, позивач зазначив, що позичальником був підписаний Договір про споживчий кредит електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

Відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення анкети-заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначила інформацію щодо реквізитів банківської картки - НОМЕР_1 , на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти в сумі 6 020,00 грн.

Квитанція сервісу онлайн-платежів «IPay.ua» підтверджує переказ грошових коштів, у якій зазначається, що 11.12.2019 було здійснено переказ грошових коштів у сумі 6 020,00 грн. на картку НОМЕР_2 , яка була зазначена відповідачем. Отже позивачем були надані достатні та допустимі докази щодо укладення Договору про споживчий кредит.

Щодо нарахувань відсотків позивач зазначає, що відсотки були нараховані в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору.

Щодо застосування строків позовної давності зазначив наступне.

Відповідно до умов Договору позики від 30.07.2019 позичальнику надано грошовий транш, строк користування яким - 30 днів. В той же час, строк дії Договору становить 3 роки. Таким чином, обчислення строку позовної давності починається з 31.07.2022, а кінцевою датою звернення до суду є 31.07.2025. Тому, враховуючи вищевикладене, позивачем не було пропущено строки позовної давності.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання на 20.03.2024, яке відкладено до 29.04.2024 у зв`язку з неявкою відповідача.

29.04.2024 судове засідання відкладено на 17.06.2024 у зв`язку з наданням позивачу часу для ознайомлення з відзивом.

17.06.2024 судове засідання відкладено на 17.07.2024 у зв`язку з витребуванням доказів.

17.07.2024 судове засідання відкладено на 05.09.2024 у зв`язку з ненадходженням витребуваних доказів.

Представник позивача до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з зайнятістю представника ТОВ «Коллект Центр» у іншому судовому засіданні.

У судовому засіданні суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотання представника позивача, оскільки до клопотання не надано доказів участі представника позивача у іншому судовому засіданні, до клопотання додано технологічний документ, який не містить відомостей щодо учасників справи. Крім того, дата судового засідання у цій справі узгоджувалась з представниками сторін у попередньому судовому засіданні, про що свідчить розписка представника позивача, яка міститься в матеріалах справи. Також суд зазначає, що представництво юридичних осіб не обмежується певним колом представників.

Крім того, суд зауважує, що позивачем не надано доказів того, що інша справа, в якій приймає участь представник позивача, є більш пріоритетною, аніж ця.

Відповідач до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що 30.07.2019 ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 уклали договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №.

Сторони погодили, що кредит надається у вигляді відновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку кредитування траншем, визначеного сторонами у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та у Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов Договору (п. 1.2. Договору).

Пунктом 1.6 Договору погоджено загальні умови щодо застосування та порядку обчислення процентної ставки, а саме: максимальний строк користування кредитом (траншем) - 30 календарних днів, діючий ліміт - 20 000,00 грн., максимальна відсоткова ставка за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості - 1,75%.

Протягом 36 календарних місяців з дня укладення Договору позичальнику надається право користуватися кредитними коштами, які позичальник зобов`язаний повернути товариству в рамках надання кредиту на умовах Договору та Правил (п. 1.7. Договору).

Відповідно до п. 1.8. Договору графік платежів не надається.

Пунктом 2.3. Договору передбачено, що товариство має право на відступлення прав вимоги за даним Договором будь-кому без згоди на це позичальника.

Згідно п. 3.3. Договору строк кредитування поточним кредитом (траншем) може бути змінений виключно за умови попередньої сплати відсотків за фактичну кількість днів користування поточним кредитом, в тому числі і прострочених, та сплати пені (в разі наявної простроченої заборгованості та вимоги товариства про її сплату), на відповідний рахунок товариства з цільовим призначенням «Оплата за продовження строку дії користування поточним кредитом за Договором № від 30.07.2019.».

11.12.2019 згідно заявки-анкети № від 11.12.2019 ТОВ «Інфінанс» направило ОСОБА_2 пропозиції (оферту) про надання 3 траншу кредиту на наступних умовах: розмір кредиту (траншу) - 6 020,00 грн., строк користування кредитом (траншем) - 30 днів, строк дії Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 30.07.2019 - 3 роки, відсоткова ставка - 1,225% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка - 447,125%, загальна вартість кредиту у грошовому вираженні - 6 грн., реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) - 447,125%.

Акцептом оферти від 11.12.2019 на отримання 3 траншу кредиту згідно заявки-анкети № від 11.12.2019 в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 30.07.2019, ОСОБА_2 погодилась на умови оферти на зазначених вище умовах.

Відповідно до договору факторингу №14-07/21 від 14 липня 2021 року, укладеного між ТОВ «Інфінанс» (Клієнт) та ТОВ «Вердикт капітал» (Фактор), Клієнт зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 221 939 136,68 грн., а Фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить Клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між Клієнтом і боржниками.

Право вимоги переходить до Фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру боржників (Додаток №2), який є підтвердженням передачі Фактору права грошової вимоги до боржників, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги (п. 6.1.4. Договору факторингу).

Виконання вищевказаного договору підтверджується платіжним дорученням №М1 від 14.07.2021 та реєстром боржників від 14.07.2021.

Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 ТОВ «Вердикт капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_2 за договором № від 30.07.2019.

Згідно розрахунку заборгованості, наданої ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованість ОСОБА_2 за договором № від 30.07.2019 станом на 10.01.2023 становить 106 492,45 грн., з яких 6 020,00 грн. - заборгованість по основній сумі кредиту, 60 334,10 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 40 138,35 грн. - відсотки за користування кредитом, нараховані ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 14.07.2021 по 29.07.2022.

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» (первісний кредитор) та ТОВ «Коллект центр» (новий кредитор) укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього Договору.

Згідно п. 5.2. Договору права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток №4).

Актом прийому-передачі реєстру боржників за договором №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, самим реєстром боржників (Додаток №3 до Договору), а також витягом з реєстру боржників, де під № 4340 зазначено боржника ОСОБА_2 , підтверджується виконання сторонами вимог Договору, а отже і право грошової вимоги ТОВ «Коллект центр» до ОСОБА_2 .

Згідно розрахунку заборгованості, наданої ТОВ «Коллект Центр», заборгованість ОСОБА_2 за договором № від 30.07.2019 станом на 09.01.2024 становить 106 492,45 грн., з яких 6 020,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 100 472,45 грн. - відсотки за користування кредитом.

З відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 26.07.2024 №20.1.0.0.0/7-240722/73674, наданої на запит суду, вбачається, що 11.12.2019 на картку № НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_2 , здійснено переказ коштів у сумі 6 020,00 грн., що також вбачається з виписки за договором б/н за період з 30.07.2019 по 12.06.2024, укладеного з ОСОБА_2 , інформація про платника відсутня.

Відповідно до квитанції за сплату №44478460 від 11.12.2019 на картку платника № НОМЕР_2 11.12.2019 о 13:40 зараховано кошти у сумі 6 020,00 грн. від ТОВ «Інфінанс».

Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримала та користувалася кредитними коштами у сумі 6 020,00 грн., однак в добровільному порядку позивачу не повернула, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 6 020,00 грн. за тілом кредиту.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача про те, що вона не укладала кредитний договір та не отримувала кредитні кошти.

Правилами надання коштів у позику, передбачено що Договір кредиту укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається позичальником відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з урахуванням положень п. 6, п. 12 ч. 1 ст. 3, ч. 12 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту.

Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Згідно ст.ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором є аналогом власноручного підпису. В матеріалах справи наявна довідка про ідентифікацію, з якої вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» 11.12.2019 на номер телефону НОМЕР_4 направив ОСОБА_2 одноразовий ідентифікатор 0r1u8w, який міститься у заявці-анкеті на отримання кредиту від 11.12.2019, та яким підписано акцепт оферти від 11.12.2019.

Отже, кредитний договір укладався ОСОБА_2 , протилежного відповідач не довела.

Доводи відповідача, що вона не отримувала кредитні кошти, спростовуються матеріалами справи, а саме, квитанцією № 44478460 від 11.12.2019, випискою по рахунку відповідача та довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 26.07.2024 №20.1.0.0.0/7-240722/73674.

Що стосується вимог позивача про стягнення відсотків у сумі 66 444,40 грн, суд зазначає таке.

Як вбачається з розрахунку заборгованості позивачем нараховані відсотки за користування кредитом за період з 25.11.2018 по 14.07.2021 у сумі 71 889,63 грн.

З приводу початкової дати нарахування відсотків, суд зазначає таке.

Кредитний договір між первісним кредитором та ОСОБА_2 укладено 30.07.2019.

Позивач нараховував відсотки, починаючи з 25.11.2018, жодним чином не обґрунтовуючи підставу такого нарахування.

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували наявність будь-яких договірних відносин між сторонами у період з 25.11.2018 по 29.07.2019.

Крім того, згідно умов договору відповідачу кредитні кошти направлялися траншами.

Позивачем заявлено до стягнення вимоги про повернення траншу у сумі 6 020,00 грн., наданого 11.12.2019 відповідно до пропозиції надання 3 траншу (а.с. 8).

Указаний транш наданий строком на 30 днів, тобто до 10.01.2020.

Як зазначено вище, відповідач отримані в рамках цього траншу кредитні кошти не повернула.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначила: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України» (п.п 81-85, 91).

Враховуючи, що позивачем нараховані відсотки за користуванням кредиту за межами строку дії кредиту, то у задоволенні вимог позивача в частині нарахування відсотків за користування кредиту, починаючи з 11.01.2020, слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

З цих же підстав суд вважає необґрунтованим нарахування відсотків за період з 14.07.2021 по 29.07.2022 у сумі 40 138,35 грн., які нараховані відповідачу ТОВ «Вердикт Капітал».

Отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за період з 11.12.2019 по 10.01.2020 у сумі 2 212,35 грн. (6 020,00 грн.*30 днів*1,225%).

Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, нарахування позивачем процентів за межами строку дії договору необґрунтоване, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з боржника ОСОБА_2 заборгованості за договором надання позики у сумі 8 232,35 грн., яка складається з 6 020,00 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 2 212,35 - заборгованість з відсотків за користування кредитом за період з 11.12.2019 по 10.01.2020. У решті вимог позивача слід відмовити за необґрунтованістю.

Відповідач просить до вимог позивача застосувати строк позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Наслідки спливу позовної давності передбачені статтею 267 ЦК України.

Так, особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У постанові ВП ВС від 13.02.2019 по справі №826/13768/16 (11-609апп18) визначено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення.

Також у постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі №910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог».

Порушене право позивача виникло по основному зобов`язанню з 11.01.2020, за вимогою по нарахованим відсоткам, починаючи з 12.12.2019.

Позивач до суду із позовом звернувся 23.01.2024 згідно відмітки на поштовому конверті.

Постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211 встановлено карантин з 12 березня 2020 року. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався.

Відповідно до п. 19 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Отже, позивачем не порушено строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 17 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги №491 від 02.01.2024 та витяг з акту №3 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024, з яких вбачається, що вартість послуг, наданих адвокатським об`єднанням ТОВ «Коллект Центр» складає 17 000,00 грн.

Відповідач просила зменшити розмір витрат на правову допомогу до 0 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу, суд погоджується з доводами відповідача про те, що він є завищеним.

Згідно з актом №3 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 правнича допомога складається з: надання усної консультації з вивченням документів вартістю 3 000,00 грн., підготовка пропозицій вартістю 4 000,00 грн., складання позовної заяви вартістю 10 000,00 грн.

Так, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним зі складністю справи, тобто не має бути явно завищеним.

Дослідивши надані позивачем документи, враховуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу в даному випадку є неспівмірним із виконаними адвокатом роботами (послугами), оскільки надання консультації клієнту, підготовка пропозицій не можуть бути виділені як окремий вид надання правничої допомоги, оскільки консультації є невід`ємною частиною роботи адвоката. Вказана справа є справою, яка не є складною, адвокатським об`єднанням складено лише позовну заяву, яка є типовою у цій категорії справ, справа є малозначною, а отже вартість послуги зі складання позовної заяви у розмірі 10 000,00 грн. є занадто завищеним.

Тому, з огляду на обставини справи та з урахуванням клопотання відповідача про зменшення витрат, суд приходить до висновку про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги до 5 000,00 грн. і саме з цією суми слід здійснити розподіл витрат на правничу допомогу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги у сумі 8 232,35 грн., що становить 11,36 % позовної вимоги, а отже з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 343,98 грн., а також витрати на правничу допомогу у сумі 568,00 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість у сумі 8 232,35 грн. (вісім тисяч двісті тридцять дві гривні тридцять п`ять копійок), яка складається з заборгованості за сумою кредиту у сумі 6 020 грн., з заборгованості з відсотків у сумі 2 212,35 грн., судовий збір у сумі 343 грн. 98 коп. (триста сорок три гривні дев`яносто вісім копійок), витрати на правничу допомогу у сумі 568 грн. (п`ятсот шістдесят вісім гривень).

У решті позовних вимог відмовити.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», місце знаходження за адресою: ул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, м. Київ, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 13.09.2024.

Суддя: О.С. Стеценко