ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1063/24 Справа № 210/2199/23 Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 серпня 2023 року, ухваленого суддею Чайкіною О.В. в м.Кривому Розу, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 28 серпня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ

У квітні 2023 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк, Позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі Відповідач), в якому зазначає, що 30 грудня 2010 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 25 000,00 грн.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, на вимоги про погашення заборгованості не реагувала, унаслідок чого станом на 20.02.2023 року утворилась заборгованість у вигляді тіла кредиту розмірі 24 990,00 грн. та заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 6 633,30грн.

Ураховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором станом на 20.02.2023 року у розмірі 31 623,30 грн. та судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 серпня 2024 року відмовлено в задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги Банку та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за відсотками, а також стягнути судові витрати по справі.

При цьому, позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість відповідача виникла внаслідок шахрайських дій третіх осіб, що позивачем не доведено той факт, що відповідач будь-якими своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Позивач зазначає, що заборгованість відповідача за фактично використаними кредитними коштами підтверджена належними та допустимими доказами по справі, що не були досліджені належним чином судом першої інстанції.

Окрім того, скаржник звертає увагу на те, що 11 та 12 вересня 2021 року відбулося зняття готівки в банкоматах з рахунку відкритого на відповідача у розмірі 24 661,40 грн. та сповнення мобільного телефону на 1018,08 грн. та наголошує на тому, що для здійснення операції «зняття готівки» необхідно мати в наявності платіжну картку та знати і вірно ввести ПІН код, тому саме відповідач несе повну відповідальність за операції проведені з карткою. Звертає увагу на те, що в разі встановлення обставин кримінального правопорушення та винної особи відповідач має право звернутися до такої особи з цивільним позовом про відшкодування завданих збитків.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені, з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у цій частині у задоволенні позову.

Судом встановлено, що 30 грудня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 9).

За розрахунком Банку станом на 20.02.2023 року утворилась заборгованість у вигляді тіла кредиту у розмірі 24 990,00 грн (а.с.5-6).

З розрахунку заборгованості встановлено, що позичальник взагалі не користувалась кредитними коштами до 11 вересня 2021 року (а.с. 5-6).

Згідно наданих позивачем доказів, ОСОБА_1 отримувала декілька банківських карток, перша з яких 398399, дата відкриття 17.08.2016 року, термін дії 01/20 року; остання з яких 003852, дата відкриття 20.10.2021 року, термін дії до 08/25 року (а.с. 8).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 встановлено, що на картку № 398399 Відповідачу 10 червня 2020 року встановлено кредитний ліміт 4000,00 грн., який був збільшений 12 вересня 2021 року до 25000,00 грн і так само 12 вересня 2021 року зменшений до 12000,00 грн (а.с.7).

Змін умов кредитування та обслуговування кредитної картки №398399 оформленої на ОСОБА_1 суду не представлено.

З виписки за договором №б/н за період 17.08.2016-22.02.2023 року наданої позивачем встановлено, що залишок на картці до 11.09.2021 року завжди був у вигляді власних коштів Відповідача і лише після 11.09.2023 року вбачається користування кредитними коштами та відповідно залишок після здійснених операцій став у вигляді витрачених кредитних коштів і зокрема станом на 01 травня 2022 року становить 31 623,30 грн (а.с.50-51).

16 листопада 2023 року прокурором ОСОБА_2 внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за заявою ОСОБА_1 , згідно змісту вказаного звернення, група невстановлених осіб 01 вересня 2021 року шляхом обману, у тому числі шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, заволоділа майном громадянки ОСОБА_1 (а.с.82).

08 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнана потерпілою у кримінальному провадженні за № 0000645 від 16 листопада 2021 року (а.с.83).

Повідомлення від АТ КБ Приватбанк від 12 вересня 2021 року про заблокування карток ОСОБА_1 , оскільки були спроби списання коштів третіми особами (а.с.91).

Також матеріали справи містять відомості, що ОСОБА_1 зверталась до установи банку 04 жовтня 2021 року та станом на 29 жовтня 2021 отримала відповідь, що звернення ще перебуває на розгляді (а.с.94).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 фактично не користувалась кредитними коштами АТ КБ Приватбанк та відповідно до руху коштів лише 11 вересня та 12 вересня 2021 року відбулось зняття готівки в банкоматах з рахунку відкритого на ім`я Відповідача загалом у розмірі 24661,40 грн та поповнення мобільного на 1018,08 грн.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», виходив з того, що, як встановлено матеріалами справи після списання спірних грошових коштів ОСОБА_1 звернулась до правоохоронних органів та банку із заявою про підозрілу активність на її рахунку, яка могла виявитись шахрайськими діями та просила заблокувати її картку, тобто відповідач виконала свої обов`язки перед банком, повідомила банк про несанкціоноване списання грошових коштів з її рахунку, зокрема, повідомивши позивача про необхідність блокування карткового рахунку негайно, звернулася до правоохоронних органів з приводу заволодіння грошовими коштами з банківського рахунку. Тоді як позивачем не доведено, що відповідач будь-якими своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як видача готівки, поповнення мобільного телефону, списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Цим вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (тут і далі в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 11 Розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року № 176/1445/22.

З відзива відповідача на позов видно, що 11 вересня 2021 року о 17.56 год. з номеру телефону НОМЕР_1 їй зателефонувала молода дівчина, яка назвалася представником компанії Кіївстар, при цьому назвала її прізвище ім`я та по батькові та повідомила, що програма «Київстар виконує звірку баз даних клієнтів по налагодженню швидкості 46 в районі, де вона мешкає. Утримувала її деякий час по телефону та запропонувала передати їй код з СМС повідомлення, який прийшов на її телефон та який буде слугувати «ключем» для подальшої безперебійної роботи з Київстаром. Вона повідомила їй код, та затримувала в розмові, потім сказала «дякую» та поклала слухавку. Після її розмови на її номер телефону НОМЕР_2 надійшло повідомлення з А-Банку про зняття 2000 грн. з її особистої кредитної картки, протягом 2-5 хвилин зник мобільний зв`язок Київстар, тобто SIM карта стала не активна. 12 вересня 2021 року позивач звернулася до магазину Київстар та їй повідомили, що SIM перевипущена сторонніми особами та запропонували пере випустити їй SIM карту з подальшою прив`язкою паспортних даних до неї. 12 вересня 2021 року ОСОБА_1 увійшла в інтернет-банкінг Приват-24, де побачила, що за період коли була відключена SIM карта у її телефоні, шахраї здійснили несанкціонований збільшення кредитного ліміту по банківській кредитній картці Універсальна у розмірі 25 000 грн., де в подальшому відбулися незаконні дії по зняттю готівки, поповнення мобільного рахунку, розваги, гра в онлайн м.Київ, всього на загальну суму 24 978,00 грн. 12 вересня 2021 вона терміново звернулася на гарячу лінію Приватбанку та повідомила, що відбулися шахрайські дії з кредитною карткою, оператор зафіксувала її звернення та кредитну картку було заблоковано.

Суд першої інстанції не звернув уваги на викладені відповідачем обставини за яких ОСОБА_1 розголосила третій особі (дівчині, що дзвонила, представившись працівником компанії Київстар) та сама повідомила цій особі код, який надійшов в СМС повідомленні на її телефон, що надало змогу шахраям ініціювати платіжні операції з її платіжної картки.

Таким чином, своїми діями відповідач посприяла незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка надала змогу шахраям ініціювати платіжні операції по збільшенню кредитного ліміту та зняттю кредитних коштів, тому ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе саме відповідач.

3a змістом п. 6 розділу VI Положення №705 та п. 14.6. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Наданими позивачем доказами, а саме: анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, Паспортом споживчого кредиту, Витгом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, Витягом з Умов та правил надання банківських послуг; копією паспорта ОСОБА_1 , випискою за договором № б/н за період з 17.08.2016 по 22.02.2023, розрахунком заборгованості, Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , Довідкою про видачу ОСОБА_1 трьох кредитних карток, заявлені позовні вимоги доведені в повному обсязі.

Вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню та стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь Банку підлягає заборгованість кредитним договором станом на 20.02.2023 року у розмірі 31 623,30 грн., яка складається з тіла кредиту розмірі 24 990,00 грн. та заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 6 633,30грн.

У суду першої інстанції були відсутні підстави для перекладення відповідальності за вчинення спірних операцій на Банк, оскільки відповідач сама розголосила третій особі інформацію, яка надала змогу шахраям ініціювати платіжні операції по збільшенню кредитного ліміту та зняттю кредитних коштів, тому ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе саме відповідач.

За наведених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, апеляційна скарга підлягає повному задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно положенням ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом Банком сплачено судовий збір у розмірі 2684, 00 грн., за одачу апеляційної скарги сплачено 4026 грн.

Оскільки рішення суду підлягає скасуванню, відповідно здійснюється перерозподіл судових витрат та стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій в загальному розмірі 6 710,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 серпня 2023 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , мешкає за адресою АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, , рах. № НОМЕР_4 , МФО №305299, заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 30.12.2010 у розмірі 31 623,30 грн., станом на 20.02.2023, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 24 990, 00 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у сумі 6633,30 та витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій в загальному розмірі 6 710,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 травня 2024 року.

Головуючий:

Судді: