ПОСТАНОВА

Іменем України

24 січня 2024 року м. Кропивницький

справа № 396/299/23

провадження № 22-ц/4809/68/24

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Чельник О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кривенка М.П., який діє від імені і в інтересах ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області у складі судді Цесельської О.С. від 30 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

встановив:

В лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 35000 безпідставно отриманих коштів, 10399 грн. - 3% річних, 100229,20 грн. - інфляційних втрат, а всього 145698,52 грн.

Позов обґрунтував тим, що 21.03.2013 року він передав відповідачу 35000 гривень в якості оплати за земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,89 га з кадастровим номером 020033199:3:35, що належить йому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії КР №028903. Відповідач склав відповідну заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом 21.03.2013 року. Відповідач в рахунок отриманих грошових коштів зобов`язався переоформити право власності на земельну ділянку в майбутньому на позивача після зняття заборони на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, тобто укласти договір купівлі - продажу письмово. Разом з тим, з часу набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обігу земель сільськогосподарського призначення", відповідач відмовляється відчужувати земельну ділянку чи повертати отримані гроші, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 30.05.2023 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти в сумі 35000 гривень та судові витрати в розмірі сплаченого судового збору 1457 гривень та 6000 гривень витрат на правову допомогу. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, а в задоволенні позову відмовити. Послався на те, що висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача 10399 грн. 3% річних та 100229,20 грн. інфляційних втрат є неправильним і таким, що не відповідає чинному законодавству і судовій практиці.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що за нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_2 від 21.03.2013 він отримав від ОСОБА_1 35000 гривень в якості оплати за земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,89 га з кадастровим номером 020033199:3:35, що належить йому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії КР № 028903. В заяві вказано, що в разі зняття мораторію на розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, по першій вимозі ОСОБА_1 ОСОБА_2 зобов`язується переоформити вказану земельну ділянку на нього, або на вказану ним особу. (а.с.11).

Відповідно договорів оренди вказаної земельної ділянки від 18.08.2012 року та 18.07.2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ "Нива - Н", визначено умови такої оренди, порядок і строки внесення орендної плати ТОВ "Нива - Н" в натуральній та грошовій формі, визначені інші умови (а.с.58-60, 61-64).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведено факт безпідставного утримання відповідачем коштів позивача, які були отримані в якості орендної плати за договором оренди землі, а тому відповідач зобов`язаний повернути позивачу ці кошти, оскільки умова про переоформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 не була виконана.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за безпідставне користування коштами та інфляційні витрати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення на підставі ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Оскільки, такі позовні вимоги на підставі ст. 536 ЦК України позивачем не заявлено та ніяких обставин для застосування цієї норми права у справі не наведено і доказів не надано, суд констатував, що відповідно до ст. 11 ЦПК України при розгляді справи не вправі вийти за межі заявлених вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суд з огляду на таке.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановиши, що ОСОБА_2 21.03.2013 отримав від ОСОБА_1 35000 гривень в якості оплати за земельну ділянку сільськогосподарського призначення з умовою переоформлення права власності на земельну ділянку суд правильно та обґрунтовано констатував, що між сторонами не виникли правовідносини щодо зобов`язання повернення боржника грошових коштів, які невиконання якого передбачає відповідальність за ч.2 ст. 625 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Оскільки між сторонами виникли правовідносини, передбачені ст. 1212 ЦК України, відповідальність боржника перед кредитором в даному випадку передбачена ч. 2 ст.1214 ЦК України, де у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

З огляду на вказане, суд першої інстанції відмовив у стягненні з відповідача 3% річних за безпідставне користування коштами та інфляційні втрати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення на підставі ст. 625 ЦК України - обґрунтовано.

Аргументи відповідача щодо неправильності висновку про відмову в задоволенні позову в оскаржуваній частині, не мають значення для зміни чи скасування рішення суду.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Кривенка М.П., який діє від імені і в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 30 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді:

О.А.Письменний О.Л. Дуковський О.І.Чельник