УХВАЛА

22 січня 2024 року м. Кропивницький

справа № 398/779/16-ц

провадження № 22-ц/4809/454/24

Суддя Кропивницького апеляційного суду Дьомич Л.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість станом на 02 лютого 2016 року за кредитним договором б/н від 27 січня 2012 року в сумі 8000,00 грн; в іншій частині позову відмовлено; здійснено розподіл судових витрат.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням в частині задоволених вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Подана апеляційна скарга підлягає залишенню без руху за наступного.

Вимоги до форми та змісту апеляційної скарги викладені у ст. 356 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 зазначеної процесуальної норми в апеляційній скарзі мають бути зазначені: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Всупереч викладеному, в апеляційній скарзі зазначене скорочене найменування позивача.

У п. 1 ч. 4 ст.356 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги додаються: довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися.

Згідно з ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

Апеляційна скарга ОСОБА_1 подана в електронній формі у системі «Електронний суд» та скріплена кваліфікованим електронним підписом представника відповідача адвоката Дьорко Андрія Мирославовича. На підтвердження повноважень представника до апеляційної скарги додано ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВА № 1069397 від 28 грудня 2023 року, що являє собою електронну копію відповідного паперового документа, отриману шляхом сканування (фотографування) оригінала.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 затверджено Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції (далі Положення), що встановлює єдині для всіх адвокатів України, адвокатських об`єднань та адвокатських бюро правила виготовлення, оформлення, зберігання, обліку ордерів.

За п.п. 3-5 зазначеного Положення (зі змінами та доповненнями) в Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням. Ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Пунктом 9 Положення визначено, що ордер, що видається адвокатом, який здійснює свою діяльність індивідуально, підписується адвокатом та посвідчується печаткою адвоката (за її наявності).

Відповідно до п.11, пп. 12.10 п.12 Положення ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Ордер містить, зокрема: підпис адвоката, який видав ордер, у разі здійснення ним індивідуальної діяльності (у графі «Адвокат»).

У п. 12.14. Положення унормовано, що реквізити 12.1, 12.5 (крім номера посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане), 12.6, 12.7, 12.8 генеруються автоматично, всі інші реквізити ордера заповнюються адвокатом самостійно з метою збереження адвокатської таємниці.

Усталеною є також позиція суду касаційної інстанції із зазначеного питання. Так, у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2023 року у справі № 466/487/22, від 22 грудня 2022 року у справі № 450/569/22 та ухвалах Верховного Суду від 02 березня 2023 року у справі № 522/14112/22, від 07 лютого 2023 року у справі № 466/77/22 зазначено, зокрема, що у разі генерування ордеру через «Особистий кабінет адвоката» на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України, він має містити обов`язкові реквізити, визначені Положенням. У випадку автоматичного не заповнення при генерації деяких реквізитів, такі заповнюються адвокатом самостійно.

Накладення адвокатом електронного цифрового підпису на копію ордера не свідчить про дотримання вимог щодо його змісту, в розумінні Положення, а лише засвідчує його правовий статус електронної копії документа.

Отже, обов`язковим реквізитом ордеру, є власноручний підпис адвоката (у графі «Адвокат»).

З доданого до апеляційної скарги ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВА № 1069397 від 28 грудня 2023 року вбачається, що документ не містить одного з обов`язкових реквізитів ордеру - власноручного підпису адвоката Дьорко А.М.

З наведених підстав, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВА № 1069397 від 28 грудня 2023 року є дефектним, оскільки не відповідає вимогам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та нормам Положення, а отже, додана до апеляційної скарги електронна копія такого документа не може вважатись належним доказом на підтвердження повноважень представника, яким підписана апеляційна скарга.

За вимогами п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон) унормовано, що судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону).

Відповідно до пп. 1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону (у редакції, чинній на момент подання позову) за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Виходячи з наведених вимог Закону, ціни позову та враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, встановлений станом на 01 січня 2016 року, за звернення до суду з позовом у даній справі позивач мав сплатити судовий збір у сумі 1 378,00 грн.

У пп. 9 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону передбачено, що ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду складає 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у даній справі скаржник мав сплатити судовий збір у сумі 2 067,00 грн (1378,00 грн х 150% = 2067,00 грн).

Однак, доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у встановлених законом порядку і розмірі скаржником до суду не надано.

У апеляційній скарзі зазначено, що скаржник звільнений від сплати судового збору на підставі п. 8 та п. 13 ч.1 ст. 5 Закону, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

З такими доводами апеляційний суд не погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 8 ч. 5 ст. Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи; учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Однак, доказів набуття скаржником статусу особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, члена сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти чи прирівняної до них у встановленому порядку особи матеріали справи не містять, до апеляційного суду такі докази також надані не були.

Скаржником до апеляційної скарги додано копію посвідчення учасника бойових дій від 21 грудня 2015 року, яке надає ОСОБА_1 право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Такою пільгою, зокрема, є звільнення скаржника від сплати судового збору в усіх судових інстанціях під час розгляду справ, пов`язаних з порушенням його прав (п. 13 ч.1 ст. 5 Закону).

Разом з тим, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати судового збору з усіх спорів, оскільки передбачене п. 13 ч.1 ст. 5 Закону звільнення від сплати судового збору осіб, які мають статус учасників бойових дій обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав. Тобто встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на всі без винятку випадки звернення до суду.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII).

У ст. 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначений у ст.12 цього Закону.

Таким чином, для правильного застосування норм п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону суд має врахувати предмет та підстави позову; перевірити, чи стосується така справа захисту прав особи з урахуванням положень ст.ст. 12, 22 Закону № 3551-XII.

У даній справі позивачем пред`явлено позов про стягнення зі скаржника заборгованості з підстав порушення останнім кредитного зобов`язання. Викладене свідчить, що предмет та підстави позову у даній справі не зачіпають порядку надання й обсягу соціальних гарантій учасника бойових дій, будь-яким іншим чином не стосуються соціального і правового захисту скаржника саме як особи із відповідним статусом.

В ухвалі від 06 травня 2020 року у справі № 9901/70/20 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону звільнення від сплати судового збору осіб, які мають, зокрема, статус ветеранів війни учасників бойових дій, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав. Тобто встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на подання позовних заяв до суду з вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин.

За викладеного, пільга, яка полягає у звільненні від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону, у даній справі на скаржника не поширюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Системний і комплексний аналіз Закону і ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому ст. 5 Закону, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц дійшла висновку, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Разом з тим, у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 761/11283/15 Верховний Суд відхилив доводи заявника про те, що він звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши, що ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює пільги зі сплати судового збору споживачам, які звертаються із позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. За позовом АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення кредитної заборгованості заявник є відповідачем і встановлені зазначеною статтею пільги не поширюються на відповідні правовідносини.

Верховний Суд в ухвалі від 22 червня 2022 року у справі № 607/19846/20 зазначив, що згідно із ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Системний аналіз зазначеної норми права дає правові підстави зробити висновок про те, що від сплати судового збору за подання позовів, апеляційної скарги у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, споживачі звільнені лише у разі, якщо вони виступають у процесуальному статусі позивачів, а не відповідачів. Отже, відповідачі при подачі апеляційної скарги у справах про стягнення заборгованості мають сплачувати судовий збір за ставками, встановленими Законом України «Про судовий збір». Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 2-3917/10.

Отже, виходячи з викладеного та враховуючи, що скаржник є відповідачем у справі за позовом банку про стягнення кредитної заборгованості, ОСОБА_1 не звільняється від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та має сплатити судовий з бір за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції на загальних підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до ч. 6 ст. 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст.ст. 185, 356, 357 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2023 року, - залишити без руху.

Запропонувати скаржнику у десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали надати до апеляційного суду:

- апеляційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог процесуального закону;

- належні докази на підтвердження повноважень представника, яким в електронній формі підписана апеляційна скарга;

- докази сплати судового збору у сумі 2067,00 грн за реквізитами, розміщеними на офіційному сайті Кропивницького апеляційного суду

або

- документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У разі невиконання у встановлений апеляційним судом строк вимог щодо усунення недоліків апеляційної скарги, апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л. М. Дьомич