Справа № 950/86/24
Провадження № 2/950/221/24
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2024 року м. Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Косолапа В.М.,

за участі секретаря судового засідання Лєсної Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представник служби у справах дітей Древаль С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження у приміщенні суду в м. Лебедині цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Лебединської міської ради про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Лебединської міської ради, у якій, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до доньки ОСОБА_5 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 09.07.2005 по 27.11.2009 сторони перебували у шлюбі. За цей час у них народилися дві доньки: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . З моменту розірвання шлюбу відповідач з дітьми взагалі не спілкується, участі у їх вихованні не приймає, аліменти на їх утримання сплачує нерегулярно. Відповідач не приймає участі у вихованні дітей, що підтверджується довідками із навчальних закладів, до школи не приходив, у батьківських зборах участі не брав, успішністю дітей не цікавився. Відповідач нерегулярно сплачує аліменти, що підтверджується довідкою Лебединського ВДВС. Про небажання виконувати батьківські обов`язки, на думку представника позивача, свідчить той факт, що відповідач звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. За таких обставин позивач вважає наявними підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки останній нехтує своїми батьківськими обов`язками, жодним чином не проявляє батьківського піклування, не цікавиться життям та гармонійним розвитком доньки.

Ухвалою від 24.01.2024 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 15.04.2024 закрито підготовче засідання, призначено судовий розгляд справи.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач відзиву на позов не подав. У судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначив, що взагалі не розуміє причину звернення до суду із таким позовом. Коли дізнався про позовну заяву не міг у це повірити. Із доньками він спілкується регулярно. Старша на даний час навчається у Києві, молодша в м. Суми. На даний час у нього інша сім`я, троє дітей. Менша ОСОБА_7 періодично заходить до них у гості, грається з його дітьми, він періодично дає їй гроші. Борг по аліментах на даний час менший, ніж зазначено у позові.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог також заперечувала, зазначила, позбавлення батьківських прав на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України застосовується виключно за умови винної поведінки батьків. Коли донька відповідача нещодавно захворіла, вона самостійно повідомила батька, оскільки постійно з ним на зв`язку. Відповідач дійсно звертався до суду з позовом про зменшення аліментів, що було пов`язано із тим, що його доходи зменшились у період карантину та у подальшому через війну. Однак у позові йому було відмовлено і це не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження незацікавленості батька у житті дитини. Тим більше позбавлення відповідача батьківських прав жодним чином не сприятиме захисту прав дитини.

Представник служби у справах дітей проти задоволення позовних вимог також заперечувала, зазначила, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позов вважала передчасним та необґрунтованим. Фактично мають місце неприязні відносини батьків, які впливають і на дітей. Виконавчим комітетом затверджено висновок, у якому позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав орган опіки та піклування вважав недоцільним.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який було розірвано 09.12.2009, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 05.05.2015 Серії НОМЕР_1 (а.с. 19).

У шлюбі у сторін народились діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 (а.с. 27) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 (а.с. 30).

Як свідчать відомості Лебединського міськрайонного відділу ДВС, з відповідача стягуються аліменти на користь ОСОБА_4 (а.с. 23-24). Відповідно до розрахунку, станом на лютий 2024 року заборгованість по виконавчому листу № 2-817/09 становить 18091,27 грн.(а.с. 61).

Згідно з довідкою Лебединського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 5 від 02.11.2023 № 01-13/332, ОСОБА_4 самостійно виховувала доньку ОСОБА_7 , за час навчання батько до школи не приходив, у батьківських зборах участі не брав, успішністю дитини не цікавився (а.с. 22).

При цьому, згідно з посвідченням НОМЕР_4 від 09.08.2022, ОСОБА_2 є багатодітним батьком (а.с. 62).

Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області від 20.03.2024 № 82 затверджено висновок «Про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с. 83, 84-85). При цьому орган опіки та піклування зазначив, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, як крайня міра відповідальності, є передчасним.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (далі - Конвенція про права дитини) зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», рішення ЄСПЛ у справі «М. С. проти України»).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц.

У постанові від 18.02.2021 у справі № 645/920/19 Верховний Суд зазначив, що при вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У даному випадку позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, зазначені у позовній заяві, в тому числі відсутність спілкування ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_7 , його нехтування потребами дитини, відсутність інтересу до успішності, навчання в цілому.

За результатами розгляду даної справи судом не встановлено фактів винної поведінки відповідача, яка б свідчила про ухилення ним від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання доньки.

При цьому суд не вбачає позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до доньки ОСОБА_7 , як спосіб забезпечення її якнайкращих інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд погоджується із висновком органу опіки та піклування, поданим по даній справі. Зокрема із змісту вказаного висновку вбачається, що на засіданні комісії, ОСОБА_4 підтримала позицію щодо позбавлення відповідача батьківських прав, вказавши, що це спільне їх з донькою рішення. Також посилається на ту обставину, що відповідач подав позов про зменшення розміру аліментів, що свідчить про його байдужість до доньки.

Суд зазначає, що по-перше доказів того, що ОСОБА_5 дійсно бажає позбавлення відповідача батьківських прав, суду надано не було. По-друге, як у позові, так і в судовому засіданні, представник позивача посилався на факт звернення ОСОБА_2 до суду з метою зменшення розміру стягуваних з нього аліментів.

При цьому представник позивача не надав рішення суду з цього питання, що позбавляє суд можливості оцінити такий факт в контексті нехтування відповідачем потребами дитини. Представник відповідача не заперечувала такого звернення до суду, вказала, що це було обумовлено відсутністю доходів відповідача як ФОП після карантину та у воєнний період. Також зазначила, що відповідачу було відмовлено у задоволенні його вимог, а тому таке питання не може бути підставою позбавлення відповідача батьківських прав навіть у разі задоволення відповідних вимог.

Суд погоджується із такими доводами відповідача, оскільки факт звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів не свідчить про нехтування батьком потребами дитини. Положення сімейного законодавства передбачають можливість зменшення або збільшення розміру стягуваних алімнетів за наявності підстав, передбачених ст. 192 СК України. Тобто за наявності відповідних умов, така поведінка батька є допустимою, передбаченою законом, а тому не може свідчити про ухилення від здійснення батьківських обов`язків по відношенню до дитини.

Також, як зазначив Верховний Суд у постанові від 16.01.2019 у справі № 465/3694/14-ц, наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів не може бути обґрунтуванням необхідності позбавлення його батьківських прав.

За таких обставин суд вважає вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про позбавлення останнього батьківських прав необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Лебединської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08.05.2024.

Суддя Вадим КОСОЛАП