справа № 758/4149/23 головуючий у суді І інстанції Ларіонова Н.М.
провадження № 22-ц/824/5992/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Ясинецьким Олегом Анатолійовичем , на рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 липня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 22 травня 2014 року у розмір 52 590 грн. 55 коп. станом на 21 березня 2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 22 травня 2014 року, згідно якої отримав кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 50 000 грн. Позивач свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, в саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, отже зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 11 липня 2023 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції порушив права відповідача на можливість скористатись правовою допомогою адвоката під час розгляду справи в установленому законом порядку. Подані адвокатом Ясинецьким O.A. клопотання про відкладення розгляду справи були з поважної причини, завчасно повідомлено суд про причину неприбуття, однак суд першої інстанції не відклав розгляд справи. Відповідач також вказує, що в анкеті-заяві, яка була підписана ним 22 травня 2014 року, не зазначена процентна ставка, виходячи з якої банком нараховуються проценти за користування кредитом. Як вбачається з анкети-заяви від 22 травня 2014 року погоджений між сторонами ліміт становить 1 000 грн. 00 коп., а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором від 22 травня 2014 року, станом на 21 березня 2023 року, відповідачем погашено заборгованість за тілом кредиту у розмірі 151 761 грн. 54 коп. При цьому, станом на сьогоднішній день, позивач не повідомив, який розмір тіла кредиту на момент пред`явлення позову до відповідача. Позивачем не надано належних доказів, що відповідач був обізнаний та погодився з правовими підставами, керуючись якими банк здійснював погашення процентів за рахунок кредитного ліміту, чим збільшував заборгованість по тілу кредиту з граничного розміру. Розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та є неналежним доказом. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір відсотків, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Позивачем не доведено, що при підписанні анкети-заяви від 22 травня 2014 року, відповідач був обізнаний, погодився та приєднався до Умов і Правил в редакції на яку посилається позивач, як невід`ємні частини договору. У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права. Крім того, під час дії воєнного стану кредитори не несуть відповідальності за несвоєчасну сплату кредитів. Банк не може нараховувати будь-яку пеню або штраф. Будь-які пеню, штрафи тощо, які нараховує банк за несвоєчасну сплату кредиту, починаючи з 24 лютого 2022 року, банк має списати. Однак, починаючи з 24 лютого 2022 року по 01 січня 2023 року ОСОБА_1 списувались відсотки за користування кредитним лімітом, за ставкою 1.7 відсотка за зазначений період часу було списано відсотки в розмірі 12 411 грн. 41 коп. Крім того, відповідач виносить питання про застосування до пені по Договору та штрафних санкцій строків позовної давності в строком 1 (один) рік, крім того зазначає, що пеня, штрафні санкції можуть бути нараховані тільки за 6 (шість) місяців. Тому, просить відмовити в задоволенні нарахованої пені по Договору та штрафних санкціях.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» вказує про те, що судом вірно надано оцінку матеріалам справи, наявним доказам сторін та їх доводам і поясненням, та вірно визначено норми матеріального права, що підлягають до застосування до правовідносин сторін. Згідно Довідки про видані карти, ОСОБА_1 було видано п`ять кредитних карт, остання з яких карта «Універсальна» НОМЕР_1 з терміном дії до кінця липня 2023 року. Довідкою про зміни умови кредитування підтверджується встановлення 20 листопада 2019 року кредитного ліміту в розмірі 50 000 грн. Щодо розміру заборгованості за кредитом, банком було подано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідач тривалий час користувався кредитними коштами, потім здійснював повне погашення кредиту і знову використовував кредитні кошти. Починаючи з 25 березня 2021 року відповідач розпочав користуватись кредитними коштами, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, грошові перекази (операції витрати коштів відображенні у графі «витрати клієнтом кредитних коштів»). З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Судово-бухгалтерська експертиза з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості відповідача за кредитним договором не проводилась, і таке клопотання апелянтом не заявляється в апеляційному суді. Також, відповідачем не подавався власний розрахунок заборгованості, а тому підстави вважати наданий Банком розрахунок заборгованості неналежним відсутні. Крім того, розрахунок заборгованості доданий до позовної заяви у цілковитій відповідності відображає рух коштів за карткою, він є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Позивач також посилається на висновки, викладені постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі 642/5533/15-ц. Щодо вимоги апеляційної скарги про застосування строків позовної давності, позивач вважає, що такі не можуть бути застосовані, оскільки відповідної заяви не було зроблено при розгляді справи в суді першої інстанції. В даній судовій справі відповідач був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, представник відповідача подав відзив на позовну заяву, неодноразово звертався до суду з клопотаннями про відкладення, тоді як не скористався своїм правом заявити про застосування строку позовної давності. Отже, дана вимоги апеляційної скарги не може розглядатись судом апеляційної інстанції. Вищевказане свідчить, що позивачем при зверненні до суду надано всі необхідні докази існування кредитних правовідносин сторін, факту користування позичальником коштами та наявності заборгованості, відтак суд першої інтенцій вірно встановив обставини справи та задовольнив позовні вимоги банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 22 травня 2004 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.14).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 21 березня 2023 року складає 52 590 грн. 55 коп., з яких: 42 808 грн. 81 коп. - заборгованість за кредитом; 9 781 грн. 74 коп. - заборгованість за відсотками (а.с.54-101).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що між ним та відповідачем виникли договірні відносини на підставі підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду анкету-заяву, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку по картковому рахунку, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видані картки.

Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 605/196/16-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Кредитний договір від 22 травня 2004 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк», відповідачем не оспорювався, недійсним у судовому порядку не визнавався. З наявного розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник вносив кошти на виконання умов договору, чим підтвердив отримання ним кредитних коштів.

Вказана обставина підтверджується випискою по рахунку, наданою позивачем разом з позовною заявою. З вказаної виписки вбачається, що 20 листопада 2019 року відповідачу було збільшено кредитний ліміт до 50 000 грн. Зазначене також підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 .

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 зазначено, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Це відповідає положенням статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого самого змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (у редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, у зв`язку із чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню.

Однак, колегія суддів не погоджується із сумою стягнення, визначеною судом першої інстанції.

Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту, колегія суддів виходить з наступного.

Із розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей вбачається, що частина відсотків, а саме 19 151 грн. 04 коп., була нарахована та списана за рахунок збільшення заборгованості за тілом кредиту. В той же час, анкета-заява від 22 травня 2014 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків та їх розмір.

За таких обставин, всі суми сплачених відсотків, які були нараховані за рахунок збільшення заборгованості за тілом кредиту слід зараховувати на погашення тіла кредиту.

Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі №643/5521/19.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 23 657 грн. 77 коп. (42 808,81 (тіло кредиту) - 19 151,04 (безпідставно списані відсотки за рахунок збільшення заборгованості за тілом кредиту).

Що стосується вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, позивач вказує на те, що між сторонами було укладено договір в порядку ст. 634 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначає банк.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить, у тому числі, базову відсоткову ставку, розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та штрафи за порушення строків платежів. Однак, у зв`язку з відсутністю підпису позичальника на вказаному Витязі, а також не зазначенням в анкеті-заяві виду кредитної картки, такий Витяг не може бути прийнятий до уваги судом як доказ узгодження між сторонами умов договору в частині нарахування зазначених складових боргу.

Враховуючи вищезазначене, АТ КБ «Приватбанк» не надано доказів погодження між сторонами розміру відсотків, а тому, відповідно, перевірити правомірність та правильність їх нарахування не є можливим.

Чинним законодавством на позивача покладено обов`язок довести погодження між ним та позичальником усіх умов договору, і відповідно, виникнення у нього права на нарахування на підставі цих умов заборгованості.

Факт використання кредитних коштів, часткове погашення заборгованості не свідчать про те, що ОСОБА_1 погодився на нарахування відсотків, у порядку, який передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг, та на якому наполягав позивач у позовній заяві.

03 липня 2019 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 342/180/17, в якій зробила висновок про те, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг надає кредитору можливість додавати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. А, отже, для того, щоб Умови та правила банку були застосовані необхідно, щоб вони містили підпис позичальника.

На час розгляду апеляційним судом даної справи не існує інших судових рішень Великої Палати Верховного Суду, в яких було б відступлено від зазначеної правової позиції.

Крім того, аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 156/268/21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/105577983).

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір у розмірі 2 684 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (45%), а саме у розмірі 1 207 грн. 80 коп.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 4 026 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з позивача пропорційно до відхиленої частини позовних вимог (55%), а саме у розмірі 2 214 грн. 30 коп.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 різницю між сумою, яка підлягає стягненню з останнього на користь позивача, та сумою, яку позивач має компенсувати відповідачу. Така різниця становить 1 006 грн. 50 коп. (2 214,3-1 207,8).

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Ясинецьким Олегом Анатолійовичем , задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 липня 2023 року скасувати та прийняти постанову.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження - вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ідентифікаційний код 14360570, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 23 657 (двадцять три тисячі шістсот п`ятдесят сім гривень) 77 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження - вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ідентифікаційний код 14360570, на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 1 006 (одна тисяча шість) гривень 50 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.