Справа № 595/1617/23
Провадження № 2/595/29/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2024

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Содомори Р.О.,

при секретарі Присташ П.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бучач справу за позовом Вінницького національного медичного університету ім.М.І.Пирогова до ОСОБА_1 про стягнення вартості навчання,

ВСТАНОВИВ:

Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання, у якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 262255,40 грн. в рахунок відшкодування вартості навчання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова та ОСОБА_1 було укладено угоду про підготовку лікаря №31 від 03.09.2012. Згідно вказаної угоди відповідач взяв на себе зобов`язання прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням (місцем направлення) відшкодувати до державного бюджету вартість навчання. Свої зобов`язання позивач виконав добросовісно, зокрема, якісну теоретичну та практичну підготовку спеціаліста з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами відповідачу надав. Відповідач ОСОБА_1 отримала диплом спеціаліста, професійна кваліфікація лікар.Відповідач свої зобов`язання порушила та належним чином не виконала, що підтверджується листом Департаменту охорони здоров`я Хмельницької ОДА від 24.12.2020 № 03-02/3987, відповідно до якого відповідач не відпрацювала три роки за направленням, та 20 грудня 2020 року була звільнена за власним бажанням. З метою врегулювання спору в досудовому порядку, ОСОБА_1 , було надіслано лист-вимогу від 21.01.2021 № 01/10/19 про добровільне відшкодування вартості навчання. Також, було надіслано повторно лист-вимогу від 05.10.2022 №01/10-2145. В добровільному порядку відповідач не виконала свій обов`язок, до теперішнього часу вартість навчання не відшкодувала і відповіді на листи-вимоги не надала, тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 29 серпня 2023 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. Відзив на позовну заяві від відповідача не надходив, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

17 листопада 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом Вінницького національного медичного університету ім.М.І.Пирогова до ОСОБА_1 про стягнення вартості навчання.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просить суд розглядати справу у його відсутності, позов підтримує.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, згідно поданого клопотання просить суд розглядати справу у її відсутності. Крім того, представником відповідача було подано письмові пояснення у яких вона вказала, що відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Якщо випускник вищого навчального закладу навчався за кошти третьої особи, його працевлаштування здійснюється відповідно до укладеної між ними угоди. Відповідно до ст. 52 Закону України "Про освіту", на виконання Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів", в редакції Указу Президента України від 16 травня 1996 року № 342 та ст. 197 Кодексу законів про працю України розроблено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992. У преамбулі Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням (постановою Кабінету Міністрів України № 992) вказано, що метою прийняття даного акта є забезпечення реалізації права на роботу за фахом випускниками вищих навчальних закладів. Відповідно до пунктів 4, 8 Постанови № 992 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду. Випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. Виходячи з вищевикладеного надання державою особі безоплатної освіти передбачає виникнення права держави на результати трудової діяльності особи, яка здобула вищу освіту за державним замовленням, а у випускника виникнення обовязку відпрацювати три роки з моменту укладення угоди з вищим навчальним закладом. Перелік випадків, коли випускник зобовязаний відшкодувати до державного бюджету вартість навчання, наведений у п. 21 Порядку. Між тим положення Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року № 1060-ХІІ та Закону України "Про вищу освіту" від 17 січня 2002 року № 2984-ІІІ не місять зобовязальних норм права щодо відшкодування випускником до державного бюджету вартості навчання у випадку, встановленому у п. 14 Порядку, як і не містять делегованої норми права на прийняття Кабінетом Міністрів України положень про відшкодувати вартості навчання. Відсутність у вказаних законах обовязку про відшкодування випускником вартості навчання є логічним виконанням положень ч.3 ст. 53 Конституції України, якою встановлено, що держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, необхідно дійти до висновку про те, що Постанова № 992 не є тим нормативним актом, що встановлює обов`язок для випускників вищих навчальних закладів, які навчаються за кошти державного бюджету, відшкодувати вартість навчання, оскільки Законами № 2984-ІІІ і № 1060-ХІІ такого обов`язку не передбачено. На виконання цього ж порядку Кабінет Міністрів України не розробив і не затвердив Порядок визначення та відшкодування випускниками вартості навчання у разі порушення ними умов про працевлаштування. Наведені висновки узгоджуються із діями законодавця, який Законом України від 01 липня 2014 року № 1556-VII вніс зміни у Закон України «Про освіту» № 1060-ХІІ. Зокрема, ч.2 ст.52, якою визначався обовязок відпрацювати три роки, виключено, чим усунено розбіжності в законодавстві щодо обовязку відпрацювати за направленням. Окрім того, п. 12 Порядку хоча і зобовязує керівників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти III - IV рівнів акредитації здійснюють чіткий контроль за своєчасним прибуттям випускників, до місця проходження інтернатури, а закладів І - II рівнів акредитації - до місця роботи, про те не вповноважує на стягнення коштів навчання. Тому підстав задоволення позову на підставі нормативних актів не вбачається. Укладена між сторонами угода про підготовку лікаря підпадає під ознаки договору і домовленістю двох сторін, спрямовану на становлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, згідно ст. 626 ЦК України. За змістом укладеної угоди, Вінницький НМУ ім.Пирогова зобов`язався забезпечити якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою та після закінчення навчання працевлаштувати фахівця в державному секторі народного господарства, де він зобовязаний відпрацювати не менше 3-х років, студент зобовязаний оволодіти всіма видами професійної діяльності, прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення та відпрацювати не менше 3-х років, а в разі відмови їхати за призначенням відшкодувати додержавного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Вказана угода не передбачає відшкодування витрат на навчання на користь навчального закладу, термінів виконання грошового зобов`язання. Окрім того, звертає увагу суду, що на підставі Закону N 1556-VII ( 1556-18 ) від 01.07.2014 ч.2 ст. 52 Закону України «Про освіту», яким передбачено 3-х річний обов`язок відпрацювання за направленням виключено. Згідно ч.2 ст. 5 ЦК України, акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність. Отже внесення змін до ст. 52 Закону України « Про освіту» має зворотну дію і скасовує цивільну відповідальність відповідача. Також, вказує, що виплата стипендії студентові не є складовою освітніх послуг, які надає заклад освіти, тому отриману випускником вищого навчального закладу під час навчання академічну стипендію не слід вважати такою, що входить до складу витрат, які випускник такого закладу має компенсувати замовникові його навчання у разі неприбуття цього випускника за направленням або його відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням. Погоджені учасниками справи умови спірної угоди не передбачають обов`язку студента (випускника) відшкодувати вартість навчання за порушення умови про відпрацювання трьох років за направленням. Крім того, звертає увагу суду на те, що в позовній заяві позивач вказує на те, що він виконав взяті на себе зобов`язання згідно Угоди про підготовку лікаря № 31, оскільки забезпечив відповідача місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, відповідач зобов`язувався прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше 3 років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати вартість навчання. Проте, позивач взагалі не виконав умови угоди, оскільки згідно Наказу МОЗ України № 367 від 25.12.1997 року "Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням " передбачено пунктами 8.2-Б.4 порядок отримання направлення: " 8.2. За рік до закінчення навчання, не пізніше 1 серпня кожного року державні замовники відповідно до кількості замовлених спеціалістів подають до Міністерства охорони здоров`я України і закладів освіти перелік конкретних місць працевлаштування та умов, які вони зобов`язуються створити випускникам наступного року (забезпеченість житлом, розмір заробітної плати, інші соціальні гарантії). П. 8.3. Керівництво вищих закладів освіти за рік до закінчення навчання пропонує випускникові посади відповідно до укладеної угоди з урахуванням конкретних місць працевлаштування надісланих державними замовниками. При цьому оформляється картка працевлаштування випускника (додаток 2) у двох примірниках. Перший примірник зберігається у вищому закладі освіти, другий - надсилається державному замовникові. П. 8.4. визначення місця працевлаштування персонально кожного випускника вищого медичного (фармацевтичного) закладу освіти проводиться комісією з працевлаштування випускників не пізніше ніж за 4 місяці до закінчення ними державного вищого закладу освіти. До складу цієї комісії входять: ректор закладу освіти - голова комісії, проректори, декани, завідувачі кафедр, представники студентського самоврядування та студентської профспілки, відповідальні працівники Міністерства охорони здоров`я України та установ, що є державними замовниками, які мають повноваження вирішувати усі питання, що виникають під час визначення місця працевлаштування випускників. Голова комісії зобов`язаний не пізніше ніж за 2 тижні повідомляти державним замовникам про час роботи комісії і забезпечувати належні умови для її роботи. Комісія з персонального працевлаштування випускників забезпечує виконання плану та направлення на роботу усіх випускників відповідно до спеціальності, набутої у навчальному закладі, з урахуванням сімейного стану, стану здоров`я випускника, членів його сім`ї, академічної успішності, активності у науково-дослідній роботі і громадській роботі та побажань. Комісія знайомиться з даними випускника, заслуховує та обговорює рекомендації про найбільш доцільне направлення його на роботу, а також особисті побажання випускника щодо майбутньої спеціальності і місця роботи. Комісія знайомиться з даними випускника, заслуховує та обговорює рекомендації про найбільш доцільне направлення його на роботу, а також особисті побажання випускника щодо майбутньої спеціальності і місця роботи.Пропозиція випускникові про направлення на роботу робиться від імені комісії її головою. Однак, засідання комісії щодо направлення на роботу позивач не проводив, відповідач не була присутня на жодному засіданні щодо працевлаштування, оскільки згідно п.10 Наказу МОЗ України № 367 від 25.12.1997 року складаються " Списки персонального працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти III і IV рівнів акредитації в алфавітному порядку та протокол засідання державної комісії з працевлаштування випускників подаються на затвердження до Міністерства охорони здоров`я України відповідно до графіка. " Підтвердженням проведення працевлаштування позивачем являється дотримання п.8.2-8.4, п.10, а також дотримання термінів, вказаних в Наказі МОЗ України № 367 від 25.12.1996 року, чого позивач не виконав. Окрім того, в додатках до позовної заяви відсутня Карта направлення випускника, передбачена п.8.3 Наказу, що підтверджує невиконання взятих на себе зобов`язань позивачем. Також, відповідно до пункту 4 частини другої статті 13 Закону України "Про вищу освіту", зміни до якого набули чинності 01.01.2017, згідно з частиною першою статті 64 Закону випускники вищих навчальних закладів вільні у виборі місця роботи, крім випадків, передбачених цим Законом. Вищі навчальні заклади не зобов`язані здійснювати працевлаштування випускників, тому твердження позивача щодо видачі направлення про працевлаштування та недотримання умов угоди позивачем є неправдивими.

Крім того, представник відповідача подала суду заяву про застосування позовної давності, яку мотивує тим, що з 2020 року інститут фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту починається перебіг позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 03 вересня 2012 року між Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова та ОСОБА_1 було укладено Угоду про підготовку лікаря №31 на виконання п. 5 «Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за держаним замовленням», затвердженого Наказом МОЗ України від 25.12.1997 №367.

Відповідно до вищевказаної Угоди, Вінницький національний медичний університет імені М.І. Пирогова зобов`язується забезпечити студентові: якісну теоретичну і практичну підготовку спеціаліста з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця; після закінчення навчання та одержання випускником відповідної кваліфікації забезпечити місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства. Студент зобов`язується: виконувати Правила внутрішнього розпорядку університету, закони України; оволодіти теоретичними знаннями та практичними навичками, що передбачені вимогами відповідних кваліфікаційних характеристик фахівця і його майбутньої професійної діяльності лікаря; прибути після закінчення вищого закладу освіти та інтернатури на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку за цінами на момент припинення Угоди.

ОСОБА_1 закінчила Вінницький національний медичний університет імені М.І. Пирогова у червні 2018 року за спеціальністю 7.12010002 «Педіатрія», здобула професійну кваліфікацію лякаря, отримала диплом спеціаліста НОМЕР_1 .

15 травня 2018 року ОСОБА_1 видано направлення на роботу лікарем-педіатром до Хмельницької міської дитячої лікарні Хмельницької ОДА.

Згідно наказу директора Департаменту охорони здоров`я № 177-к від 11.07.2018 «Про зарахування до інтернатури ОСОБА_1 » наказано начальнику управління охорони здоров`я Хмельницької міської ради Ткачу Б.В. зарахувати на посаду лікаря-інтерна зі спеціальності «Педіатрія» на базу Хмельницької міської дитячої лікарні з 01.08.2018 до 30.06.2020 випускницю 2018 року Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова ОСОБА_1 та заключити трудову угоду. Призначити керівника інтернатури відповідно до наказу ДОЗ ОДА та ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 27.04.2016 № 72-к «Про затвердження баз стажування та керівників інтернів» (зі змінами) та забезпечити проходження інтернатури ОСОБА_1 . Відрядити ОСОБА_1 для проходження очної частини інтернатури за спеціальністю «Педіатрія» на базу ФПО Вінницького національного медичного університету імені М.І.Пирогова (м.Хмельницький) з 03.09.2018 до 28.02.2019, з 03.02.20202 до 30.06.2020. Проводити виплату заробітної плати на час проходження інтернатури, витрат щодо відряджень для проходження очної частини інтернатури ОСОБА_1 за рахунок Хмельницької міської дитячої лікарні. Перевести ОСОБА_1 на посаду лікаря-педіатра Хмельницької дитячої лікарні після закінчення навчання в інтернатурі. Виплатити ОСОБА_1 допомогу у розмірі місячної стипендії відповідно до п. 28 наказу Міністерства охорони здоров`я України від 25.12.1997 № 367 «Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» за умови наявності направлення МОЗУ на роботу. Забезпечити у 5-денний строк надання до Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова повідомлення до направлення на роботу (за наявності) або копію наказу про зарахування та інформувати Департамент охорони здоров`я про його прибуття для навчання в інтернатурі.

Із повідомлення Департаменту охорони здоров`я Хмельницької обласної державної адміністрації № 03-02/3987 від 24.12.2020 вбачається, що молодого спеціаліста ОСОБА_1 звільнено 20 грудня 2020 року за власним бажанням (наказ КП «Хмельницька міська дитяча лікарня» Хмельницької міської ради від 17.12.2020 №574-к). ОСОБА_1 випускниця 2018 року Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова бюджетної форми навчання за спеціальністю педіатрія. Відповідно до направлення на роботу МОЗ України була скерована в КП «Хмельницька міська дитяча лікарня» Хмельницької міської ради на посаду лікаря педіатра. У 2020 році закінчила навчання в інтернатурі і отримала сертифікат лікаря спеціаліста за спеціальністю «Педіатрія». Відповідно до п.21 наказу Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367 Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням» ОСОБА_1 встановленого законодавством терміну (3-ох років) не відпрацювала.

На адресу ОСОБА_1 було направлено листи-вимогу № 01/10-119 від 21.01.2021 та № 07/70-2745 від 05.10.2022, згідно яких запропоновано ОСОБА_1 відшкодувати вартість навчання в сумі 174971 ,95 грн. В іншому випадку на суму боргу буде нараховано 3 % річних від простроченої суми 32699,68 грн. та збитки від інфляції за весь час прострочення платежу 90985,41 грн., загальна сума заборгованості по оплаті за навчання буде складати 298657,04 грн.

Згідно довідки № 18/1228 від 28.06.2023, виданої Вінницьким національним медичним університетом ім.М.І.Пирогова, станом на 28.06.2023 у ОСОБА_1 існує заборгованість по оплаті вартості навчання за надання освітніх послуг за 2012-2018 навчальні роки, яка становить 262255,40 грн.

Із довідки № 18/1227 від 28.06.2023 про вартість навчання за спеціальністю «Лікувальна справа» в ВНМУ ім.М.І.Пирогова випускника університету ОСОБА_1 , виданої Вінницьким національним медичним університетом ім.М.І.Пирогова, вбачається, що згідно розрахунку вартості навчання за 2012-2018 навчальні роки вартість навчання за спеціальністю «лікувальна справа» ВНМУ ім.М.І.Пирогова становить 174971,95 грн., в тому числі по роках: 2012 рік 4922 грн., 2013 рік -17989 грн., 2014 рік - 20986 грн., 2015 рік 24435 грн., 2016 рік -25821 грн., 2017 рік 32409 грн., 2018 рік 24581,18 грн., разом 151143,18 грн. отримана ОСОБА_1 стипендія становить 23828,77 грн. Всього вартість навчання випускника університету ОСОБА_1 разом із виплаченою стипендією за 2012-2018 роки становить 174971,95 грн.

Згідно розрахунку суми збитків інфляції та 3 % річних від простроченої суми, згідно ст.625 ЦК України, вбачається, що основна сума боргу ОСОБА_1 становить 174971,95 грн., інфляційні витрати становлять 74628,96 грн., 3 % річних 12655,44 грн.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків (ст. 16 ЦК України).

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На момент укладання угоди про підготовку лікаря діяв Закон України «Про освіту» та «Порядок про працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснюється за державним замовленням», затверджений наказом МОЗ України №367 від 25.12.1997, зареєстрований в МЮУ 15.04.1998 № 246/2686, пунктом 5 якого яким визначено, що керівники вищих навчальних закладів після зарахування на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 03.09.2012 між Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова та ОСОБА_1 було укладено Угоду про підготовку лікаря № 31, на виконання п. 5 «Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за держаним замовленням» затвердженого Наказом МОЗ України від 25.12.1997 №367.

Таким чином, Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова є навчальним закладом державної форми власності і є розпорядником коштів, які були перераховані йому з Державного бюджету України, а тому він є належним позивачем за даним позовом.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов`язання згідно укладеної Угоди щодо забезпечення відповідної якісної теоретичної і практичної підготовки фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця, доказом чого є успішна здача відповідачем державних іспитів.

Частиною 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» (в редакції станом на 03.09.2012) передбачено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, в Угоді про підготовку лікаря №31 від 03.09.2012 зазначено, що студент зобов`язується: виконувати Правила внутрішнього розпорядку університету, закони України; оволодіти теоретичними знаннями та практичними навичками, що передбачені вимогами відповідних кваліфікаційних характеристик фахівця і його майбутньої професійної діяльності лікаря; прибути після закінчення вищого закладу освіти та інтернатури на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку за цінами на момент припинення Угоди.

Згідно п. п. 1, 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року за №77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» установити, що вищі навчальні заклади України здійснюють підготовку спеціалістів: за рахунок коштів Державного бюджету України, республіканського бюджету АР Крим та місцевих бюджетів - за державним замовленням; за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб - для роботи у недержавному секторі народного господарства; за рахунок власних коштів особи - для роботи у державному і недержавному секторі народного господарства (за бажанням). Установити, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

Вручення випускникові диплома про закінчення вищого закладу освіти, направлення на роботу та видача належних йому коштів, які перераховані до вищого закладу освіти замовником, здійснюється протягом семи днів після закінчення ним вищого закладу освіти. Направлення на роботу є підставою для укладення трудового договору між випускником і замовником. На керівників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти покладається персональна відповідальність за своєчасне вручення випускникові диплома, направлення на роботу або довідки про надання можливості самостійного працевлаштування (п. 20 «Порядок про працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснюється за державним замовленням»).

Розірвати угоду, передбачену пунктом 5 цього Положення, випускник має право з таких причин:

- встановлення інвалідності I або II групи, внаслідок чого випускник не може стати до роботи за місцем призначення; - встановлення інвалідності I або II групи у дружини (чоловіка) випускника, у одного з батьків (або осіб, які замінюють батьків) випускника;

- якщо випускник - вагітна жінка, мати або батько, які мають дитину у віці до трьох років або дитину, яка згідно з медичним висновком потребує догляду (до досягнення нею шестирічного віку); одинока мати або батько, які мають дитину до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

- у разі проходження чоловіком (дружиною) військової служби (крім строкової), в тому числі за контрактом, на посадах рядового, сержантського й старшинського складу, прапорщиків, мічманів та офіцерів у Збройних Силах, Національній гвардії, Прикордонних військах, Службі безпеки, а також інших військових формуваннях, створених відповідно до законодавства України, та служби в органах внутрішніх справ поза місцем розташування замовника;

- у разі вступу випускників вищих закладів освіти I - II рівнів акредитації до вищих закладів освіти III - IV рівнів акредитації. У цих випадках за рішенням комісії з працевлаштування випускників видається довідка про надання можливості самостійного працевлаштування (додаток 4).

Пунктом 21 Порядку пропрацевлаштування випускниківдержавних вищихмедичних (фармацевтичних)закладів освіти,підготовка якихздійснюється задержавним замовленням`визначено,що випускникповинен прибутидо місцяпризначення утермін,визначений унаправленні нароботу. Незгода випускниказ рішеннямкомісії зпрацевлаштування випускниківне звільняєйого відобов`язкуприбути нароботу запризначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Пунктом 14 Порядку визначено, що замовники (у даному випадку - держзамовлення) можуть власним коштом надавати студентам матеріальну допомогу, а також встановлювати доплати до державної стипендії, визначеної для відповідної спеціальності, курсу, закладу освіти. Граничні розміри зазначених виплат не обмежуються.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року (справа № 607/9099/15-ц), від 19 вересня 2018 року (справа № 607/3690/17), від 31 жовтня 2018 року (справа № 607/3681/17-ц) від 15 травня 2019 року (справа № 598/760/17), від 30 січня 2019 року (справа № 607/3682/17), від 26 червня 2019 року (справа № 607/7122/17-ц) та у пунктах 101-108 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року (справа № 607/3693/17).

Щодо вирішення питання про застосування до спірних правовідносин норм права, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 69-72 постанови від 26 січня 2021 року у справі №607/3693/17 (провадження № 14-151цс20) зазначила таке. Якщо частина друга статті 52 Закону України «Про освіту» 1991 року була чинною на час вступу студента до вищого навчального закладу, та особа, яка претендує на отримання вищої освіти, добровільно підписала угоду про підготовку фахівця з вищою освітою, навчалася за кошти державного бюджету, погодилася відшкодувати вартість цього навчання, погодилася на працевлаштування її відповідним навчальним закладом на умовах зазначеної угоди та отримала направлення на роботу, то у разі відмови цієї особи відпрацювати відповідно до умов зазначеної угоди встановлений термін відпрацювання заклад освіти, який забезпечив відповідне навчання цієї особи, може в судовому порядку стягнути з неї кошти за навчання.

Як зазначається в рішенні Конституційного Суду Українивід 09.02.1999року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказано, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Оскільки частина друга статті 52 Закону України «Про освіту» 1991 року, була чинною у такій редакції на час виникнення правовідносин сторін цього спору, то такі цивільні правовідносини, що виникли між сторонами з моменту укладення угоди від 31.09.2012, регулюються саме нею.

Положення частини першої статті 58 Конституції України та частини другої статті 5ЦК України щодо зворотності дії в часі закону, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, в даному разі потрібно розуміти так, що особа звільняється від встановленої законом цивільної відповідальності, в тому разі коли така відповідальність закріплена лише скасованим законом, однак скасування закону, який передбачає цивільну відповідальність особи, за загальним правилом не звільняє її від цивільної відповідальності на користь контрагента, якщо така відповідальність закріплена і в чинному цивільно-правовому договорі, укладеному цією особою.

Відповідач, підписуючи угоду № 31 від 03.09.2012, погодилася на працевлаштування її навчальним закладом, отримала направлення на роботу та, навчаючись за кошти державного бюджету, погодилася відшкодувати вартість свого навчання у разі відмови відпрацювати не менше трьох років.

Однак, відповідач ОСОБА_1 не дотрималася вимог законодавства та угоди № 31 від 03.09.2012 в частині зобов`язання відпрацювати після закінчення навчального закладу, в якому навчалася за держзамовленням, протягом трьох років (відповідно до направлення на роботу).

Також суд враховує, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20.09.2021 у справі № 607/11542/16-ц дійшов висновку, що оскільки частина друга статті 52 Закону України «Про освіту» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та вищезазначені нормативно-правові акти, які передбачали обов`язок студента відпрацювати за направленням, були чинними, то такі цивільні правовідносини, що виникли між сторонами з моменту укладення угоди про підготовку фахівців з вищою освітою від 03.09.2012, регулюються саме ними. Крім того, пунктом 21 Порядку працевлаштування №367, передбачено обов`язок особи, яка не відпрацювала встановлений трирічний строк, компенсувати, крім вартості навчання, також всі витрати на освіту, тобто і виплати академічної стипендії.

Відповідно до пункту 4 Порядку призначення і виплати стипендій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року №882 «Питання стипендіального забезпечення» (в редакції, чинній на дату укладення угоди від 01 вересня 2006 року, далі - Порядок призначення і виплати стипендій) особам, зазначеним у пункті 1 Порядку призначення і виплати стипендій, можуть призначатися академічні або соціальні стипендії, а окремим категоріям цих осіб можуть призначатися одночасно академічні і соціальні стипендії.

Відповідно до пункту 1 Порядку призначення і виплати стипендій його дія поширюється на осіб, які навчаються у навчальних закладах та наукових установах за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, у навчальних закладах, що перебувають у власності Автономної Республіки Крим, та комунальних навчальних закладах за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Пункт 6 Порядку призначення і виплати стипендій передбачав, що соціальні стипендії призначаються студентам і курсантам, які потребують соціального захисту та яким за підсумками навчання не призначена академічна стипендія. Підставою для призначення соціальної стипендії є наявність в особи права на отримання державних пільг і гарантій, установлених законами для відповідних категорій громадян.

Пункт 1 Порядку призначення і виплати стипендій (в чинній редакції, далі - чинна редакція Порядку призначення і виплати стипендій) передбачає, що його дія поширюється на осіб, які навчаються у навчальних закладах або наукових установах (далі - навчальні заклади) за державним (регіональним) замовленням за рахунок коштів загального фонду державного (відповідного місцевого) бюджету, зокрема, студентів денної форми навчання вищих навчальних закладів I-IV рівня акредитації (наукових установ) (далі - студенти) (підпункт 2).

Відповідно до пункту 4 чинної редакції Порядку призначення і виплати стипендій особам, визначеним пунктом 1 цього Порядку, призначаються такі стипендії:

1) академічні, зокрема, особам, зазначеним у підпункті 2 пункту 1 цього Порядку - за результатами навчання у закладах вищої освіти (наукових установах);

2) соціальні - на підставі законів, що встановлюють державні пільги і гарантії щодо призначення соціальних стипендій для окремих категорій громадян.

З наведених норм випливає, що студентам, які навчаються за державним замовленням у закладах вищої освіти державної або комунальної власності, призначається академічна стипендія за результатами навчання з урахуванням критеріїв, визначених Кабінетом Міністрів України, або соціальна стипендія як частина державних пільг і гарантій.

Таким чином, витрати на виплату академічної стипендії включаються до витрат на підготовку за державним замовленням одного фахівця.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, стипендія, надана фізичній особі як засіб до існування, належить до особистих майнових виплат, яка виплачується громадянинові і не підлягає поверненню.

Водночас академічна стипендія призначається студентам як засіб заохочення академічної успішності і не ставить на меті забезпечення студента засобами для існування, на відміну від соціальної стипендії, яка призначається студенту саме як частина державної допомоги, тобто надається саме як засіб до існування.

Враховуючи викладене, академічні стипендії, які сплачуються студентам закладів вищої освіти, належать до категорії витрат на навчання таких студентів, які за наявності на те підстав підлягають компенсації замовникові відповідного навчання.

Згідно довідки № 18/1227 від 28.06.2023 про вартість навчання за спеціальністю «Лікувальна справа» в ВНМУ ім.М.І.Пирогова випускника університету ОСОБА_1 , виданої Вінницьким національним медичним університетом ім.М.І.Пирогова, вбачається, що згідно розрахунку вартості навчання за 2012-2018 навчальні роки вартість навчання за спеціальністю «лікувальна справа» ВНМУ ім.М.І.Пирогова становить 174971,95 грн., в тому числі по роках: 2012 рік 4922 грн., 2013 рік -17989 грн., 2014 рік - 20986 грн., 2015

рік 24435 грн., 2016 рік -25821 грн., 2017 рік 32409 грн., 2018 рік 24581,18 грн., разом 151143,18 грн. отримана ОСОБА_1 стипендія становить 23828,77 грн. всього вартість навчання випускника університету ОСОБА_1 разом із виплаченою стипендією за 2012-2018 роки становить 174971,95 грн.

На адресу відповідача позивачем направлено листи-вимогу № 01/10-119 від 21.01.2021 та № 07/70-2745 від 05.10.2022, згідно яких запропоновано ОСОБА_1 відшкодувати вартість навчання в сумі 174971 ,95 грн., які були надіслані ОСОБА_2 рекомендованим листом, що підтверджується квитанцією ФН від 21.01.2021 та ФН від 05.10.2022.

Оскільки позивачем виконані повністю взяті на себе зобов`язання згідно укладеної Угоди про підготовку лікаря №31 від 03.09.2012, а відповідач ОСОБА_1 не дотрималася вимог законодавства та вказаної угоди в частині зобов`язання відпрацювати після закінчення навчального закладу, в якому навчалася за держзамовленням, протягом трьох років (відповідно до направлення на роботу), тому позовні вимоги в частині відшкодування вартості навчання у розмірі 174971,95 грн. (вартість навчання разом з виплаченою стипендією ) підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30.03.2016, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з розрахунком, позивачем здійснено розрахунок індексу інфляції у розмірі 74628,96 грн.(інфляційне збільшення 174971,00х1.4971,00 =74628,96 грн.) та 3% річних від простроченої суми у розмірі 12655,44 грн.(174971,00х3%х880:365:100) за період з 30.01.2021 до 28.06.2023.

Дослідивши розрахунки суми інфляційних збитків в сумі 74628,96 грн та 3 % річних в сумі 12655,44 грн., вони відповідають вимогам законодавства та суд вважає їх правильними.

Суд, відхиляє доводи представника відповідача щодо відсутності порушень ОСОБА_1 умов Угоди про підготовку лікаря та обов`язку відповідача відпрацьовувати три роки, як такі, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Будь-яких належних доказів у спростування позовних вимог відповідач суду не надав.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, то суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Заява представника відповідача мотивована тим, що з 2020 року інститут фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності.

Проте, повідомлення Департаменту охорони здоров`я Хмельницької обласної державної адміністрації № 03-02/3987, згідно якого молодого спеціаліста ОСОБА_1 звільнено 20 грудня 2020 року за власним бажанням (наказ КП «Хмельницька міська дитяча лікарня» Хмельницької міської ради від 17.12.2020 №574-к), направлено ректору Вінницького національного медичного університету імені М.І.Пирогова акад.НАМН України В.Морозу 24.12.2020.

Отже, суд вважає, що саме з цього моменту слід рахувати строки позовної давності, а саме з 24.12.2020.

З позовом до суду позивач звернувся 25.08.2023, в межах строку позовної давності, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позивачем не порушено строки позовної даяновті, тому заява представника відповідача до задоволення не підлягає.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд також стягує з відповідача на користь позивача сплачений платіжною інструкцією № 7621 від 03.07.2023 судовий збір в сумі 3933,84 гривень.

Керуючись ст.ст.15,16,525,526,530,610, 611,625, 629 ЦК України, Законом України «Про вищу освіту», ст.ст. 4, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова 262255 (двісті шістдесят дві тисячі двісті п`ятдесят п`ять) грн. 40 коп. в рахунок відшкодування вартості навчання, що включає основна сума боргу (вартість навчання) 174 971 (сто сімдесят чотири тисячі дев`ятсот сімдесят одна) грн. 95 коп.; збитки від інфляції (з урахуванням встановленого індексу інфляції) становлять 74 628 (сімдесят чотири тисячі шістсот двадцять вісім) грн. 96 коп.; 3% річних від простроченої суми становлять 12 655 (дванадцять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) грн. 44 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова судові витрати в розмірі 3933 (три тисячі дев`ятсот тридцять три) грн. 84 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Суддя: Р. О. Содомора