Справа № 144/1686/23
Провадження № 2/144/60/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2024 р. смт. Теплик

Теплицький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Бондарук О.П.,

з участю секретаря судового засідання Сторожук О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи - виконавчого комітету Соболівської сільської ради Ковернеги О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Теплик в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - виконавчий комітет Соболівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення місця проживання дітей, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи - виконавчий комітет Соболівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення аліментів та встановлення місця проживання дітей.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачкою перебував у шлюбі з 22 січня 2011 року. Від шлюбу мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 14 грудня 2023 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Діти проживають з ним та знаходяться на його утриманні, відповідачка не спілкується з ними, не відвідує їх та не надає жодної допомоги на утримання дітей, тому він змушений був покинути службу в ЗСУ та займатися їх вихованням.

Ухвалою судді від 22 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Через канцелярію суду 29 березня 2024 року ОСОБА_1 подав письмову заяву, в якій від позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дітей відмовився.

Ухвалою суду від 09 квітня 2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , пояснила, що позивач та його мати не дають можливості бачитись їй з дітьми, однак вона сумує за ними, хотіла б брати участь у їхньому вихованні, не відмовлялась матеріально їх забезпечувати. Наполягала на тому, що колишній чоловік - ОСОБА_1 звернувся із даним позовом для того, щоб ухилитись від обов`язку по захисту Батьківщини.

Представник третьої особи - виконавчий комітет Соболівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 , вважала, що місцем проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 необхідно встановити місце проживання батька - ОСОБА_1 .

Представник третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без їх участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 січня 2011 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_5 виконкомом Метанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області зареєстровано шлюб за актовим записом №01 (а.с.7).

В даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №3 (а.с. 8) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис №1 (а.с. 9).

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 14.12.2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , було розірвано (а.с. 32-34).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 14 березня 2024 року Теплицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , актовий запис № 12, після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_9 » (а.с. 62).

Згідно акту обстеження умов проживання від 01.11.2023 року та акту обстеження місця проживання від 21.11.2023 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-12).

Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_4 від 18.06.2023 року солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі, дата включення до списків військової частини 19.01.2023 року (а.с. 15).

Згідно висновку органу опіки та піклування, згоди між батьками щодо вирішення конфліктного питання проживання дітей та спілкування з обома батьками, не досягнуто (а.с. 60-61).

У зв`язку із тим, що сторони разом не проживають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дітей.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини.

Національне законодавство також відображає принцип пріоритетності прав та інтересів дитини, зокрема, статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

При цьому Закон України «Про охорону дитинства» визначає, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

В судовому засіданні були присутні діти сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В присутності психолога комунального закладу «Центр соціальної служби» Теплицької селищної ради - ОСОБА_10 дітям було запропоновано висловити думку щодо встановлення їх місця проживання, бажання та згоди на встановлення такого із батьком, однак ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від надання будь-яких пояснень утрималась.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частинами 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Наданий суду висновок органу опіки та піклування «Про визначення місця проживання малолітніх дітей», затверджений рішенням виконавчого комітету Соболівської сільської ради від 03.04.2024 року №26 (а.с. 59-60), не містить заключень щодо доцільності чи недоцільності визначення місця проживання дітей з батьком. У ньому зазначено лише, що згоди між батьками щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей не було досягнуто.

До позовної заяви позивачем додано військовий квиток серії НОМЕР_5 , згідно записів якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , прийняв військову присягу 28.01.2023 року у військовій частині НОМЕР_4 , дата зарахування до списків в/ч 18.01.2023 року (а.с. 5-6). Відмітки про відпустку чи дату виключення зі списків в/ч відсутні.

Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби передбачено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зокрема вказаний нормативно-правовий акт визначає, під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, можуть бути звільнені у зв`язку із тим, що вони самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років (абз. 12, п.п. «г», п. 2, ч. 4 ст. 26 цього Закону).

Відповідно до приписів Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дiї особливого періоду (з моменту оголошення мобiлiзацii - протягом строку її проведення, який визначається рiшенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) на підставах, передбачених, зокрема, п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок i військову службу у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них (абз. 1 пп. 2 п. 225).

Як убачається з довідки №6653 від 18.06.2023 року, доданої до позовної заяви, з 19.01.2023 року ОСОБА_1 проходить дійсну військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , відповідно до Указу Президента України про загальну мобілізацію №69/2022 від 24.02.2022 року, у військовому званні солдата (а.с. 15).

З урахуванням наведених вище норм права, солдат ОСОБА_1 в силу Закону виконує військовий обов`язок із оборони України, виконання якого забезпечується військовим командуванням зазначеної військової частини, а тому питання щодо його звільнення, яке відноситься до компетенції командира військової частини НОМЕР_4 , на день звернення із позовною заявою не вирішено, що не заперечувалось і самим позивачем під час розгляду справи. Зі слів останнього він самовільно залишив військову частину для вирішення сімейних питань.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що звернення ОСОБА_1 із даною позовною заявою ґрунтується на встановленні судом факту самостійного виховання позивачем дітей віком до 18 років, який є підставою для звільнення з військової служби.

Згідно з положеннями пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подання позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з батьком у зв`язку з самостійним вихованням дітей батьком без участі матері є зловживанням правом, та протирічить загальним засадам цивільного законодавства в частині справедливості та добросовісності так як:

- правовий статус ОСОБА_1 - військовозобов`язаний;

- використаний приватно-правовий інструментарій для звільнення від конституційного обов`язку, передбаченого ст. 65 Конституції України;

- порушення прав інших осіб (військової частини НОМЕР_4 ) вказаними позовними вимогами.

Також суд, враховуючи матеріали справи, вважає, що служба позивача на момент подачі позову у лавах ЗСУ, об`єктивно обмежує його можливості розпорядженням власним часом з метою виховання дітей.

Розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою, ухвалення стосовно цього відповідного рішення суду відбулось 14 грудня 2023 року та 06 грудня 2023 року ОСОБА_1 вже звернувся з позовною заявою про визначення місця проживання дітей. Вказане також дає суду підгрунтя для висковку про вчинення таких дій з метою встановлення підстав для звільнення ОСОБА_1 від військового обов`язку.

На підставі викладеного, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення місця проживання неповнолітніх дітей разом з батьком необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення суд, зазначає, що відмова у визначенні місця проживання дітей з батьком не позбавляє права останнього спілкуватися з дітьми та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, прояву турботи відносно дітей та участі у їх вихованні.

На підставі викладеного та керуючись п. 6 ст. 3 ЦК України, ст.ст. 150, 155, 157, 159-161 СК України, ст.ст. 12, 81, 141, 142, 200, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - виконавчий комітет Соболівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення місця проживання дітей відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 .

треті особи:

Виконавчий комітет Соболівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, адреса: вул. Суворова, 24 с. Соболівка Гайсинського району Вінницької області, .

ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 02.05.2024 року.

Суддя