Справа № 946/5804/23
Провадження № 2/946/944/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 січня 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді Пащенко Т.П.,
при секретарі Топтигіній О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ізмаїлі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,-
В серпні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 13.10.1995 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з однієї сторони, та ОСОБА_5 , з іншої сторони, який діяв від імені неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 826, а саме: житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 за суму в розмірі 350 700 000,00 крб., що в гривневому еквіваленті складає 3507,00 грн. Договір був посвідчений старшим експертом Одеської товарної біржі відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв станом на моменту укладення договору, а право власності було зареєстровано КП «Ізмаїльське МБТІ» 19.10.1995 року. На момент підписання вказаного договору, проведений повний розрахунок за нерухоме майно та продавцями отримано всю зазначену в договорі суму. 22.11.2013 року між ОСОБА_7 та позивачкою ОСОБА_8 був укладений шлюб, після укладення якого прізвище було змінено з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ». 29.05.2020 року шлюб було розірвано, а прізвище залишилося « ОСОБА_10 ». З моменту укладення договору, позивачі відкрито володіють та користуються придбаним будинком, проте фактично являючись власниками житла, вони позбавлені можливості розпоряджатися ним на свій розсуд, оскільки укладений договір потребував нотаріального посвідчення, так як неповнолітні особи не могли бути членами біржі, у зв`язку з чим позивачі змушені звернутися до суду для підтвердження дійсності укладеного договору. Враховуючи викладене, позивачі просять суд визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна №826, а саме, житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , 13.10.1995 року, посвідчений Одеською товарною біржею, дійсним.
В судове засідання позивачі не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, надали суду заяви, в яких вказали, що просять суд розглянути справу за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечують.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що згідно договору №826 купівлі-продажу нерухомого майна від 13.10.1995 року, а саме, житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з однієї сторони, та ОСОБА_5 , з іншої сторони, який діяв від імені неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , власниками вказаного будинку стали ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.8-9).
Всі зобов`язання за договором №826 купівлі-продажу нерухомого майна від 13.10.1995 року сторонами виконані в повному обсязі, а саме, відповідно до п.5 договору житловий будинок проданий за 350 700 000,00 крб., які отримані продавцем до підписання даного договору.
На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований.
Договір №826 купівлі-продажу нерухомого майна від 13.10.1995 року, посвідчений Одеською товарною біржею, право власності зареєстровано КП «Ізмаїльське МБТІ», про що свідчить реєстраційний напис (а.с.9 зворот).
Згідно зі свідоцтвом про шлюб (повторним) серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 02.04.2015 року ОСОБА_6 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_10 » (а.с.10).
Як вбачається з довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №08 від 02.01.2024 року власниками житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_6 (1/2 частина) та ОСОБА_2 (1/2 частина) на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №826 від 13.10.1995 року, посвідченого Одеською товарною біржою, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №50г-15 від 19.10.1995 року.
Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, тому суд при розгляді справи керується положеннями ЦК 1963 року.
Згідно ст.ст.128, 224, 227 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону або договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.
Відповідно до роз`яснень, даних в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.78 року, із змінами від 25.05.98 року «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» угоди купівлі-продажу (зокрема при придбанні на біржових торгах) житлового будинку (квартири) або його (її) частини підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.
При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК України на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною.
На час укладення зазначеного договору діяла ст.15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якої не вимагалось подальше нотаріальне посвідчення угоди, укладеної на біржі.
Відповідно до пунктів 1.1., 1.4., 1.7., 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року №121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1. д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис.
Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею».
Відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами (13.10.1995 року), - договір купівлі - продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на частку житлового будинку, що відчужується.
Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовились відносно всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне чи часткове виконання договору, проте одна зі сторін ухиляється від нотаріального його посвідчення, суд може визнати цей договір дійсним. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне.
При укладенні договору всі вимоги, передбачені ст.15 Закону України «Про товарні біржі», між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що реєстрація 13.10.1995 року за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , здійснена відповідно до діючого на той час законодавства.
З огляду на вищевказане та враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, суд визнає вищевказаний договір дійсним.
У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №826, а саме, житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , діючим в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , 13.10.1995 року посвідчений Одеською товарною біржею.
Керуючись ст.ст.12,13,76,81,83,223,258,259,263,265,268,272,273,280-289,354,355 ЦПК України, ст.47, 224, 227 ЦК України в редакції 1963 року, суд,
Позов ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_3 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_3 , про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , діючим в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , зареєстрований на Одеській товарній біржі 13 жовтня 1995 року за №826.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Т.П.Пащенко