Провадження №2/751/428/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Ченцової С. М.

з участю секретаря Мороз М. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Яковлев А.Л.

представник відповідача ГУНП в Чернігівській області Стаценко О.О.

представники відповідача Державної казначейської служби України - Мойсеєнко Я.С., Ковбаса О.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Чернігівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

Представник позивача адвокат Яковлев А.Л., в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ГУНП в Чернігівській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди у сумі 100 000 гривень.

Вимоги обґрунтовує тим, що 05.02.2013 року позивачем подано заяву до ЧМВ УМВС України про вчинений злочин судово-медичним експертом Кияшко Ю., відомості якої 07.02.2013 року внесено до ЄРДР за

№ 0001020. До теперішнього часу досудове розслідування триває, слідство фактично не проводиться, проходить імітація якихось дій з метою закриття справи, періодично справу закривають, а слідчі судді скасовують постанови про закриття справи.

Зазначає, що 07.03.2003 року на 72 км автодороги Кіпті-Глухів-Бачівськ сталася ДТП, у якій позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження та близько місяця знаходився в стані коми. Скориставшись цим інспектор дізнання ОБ ДПС Гудима С. 12.03.2003 року виніс постанову провідмову в порушенні кримінальної справи, на підставі якої 24.03.2003 року в Конотопському відділенні СМЕ, медичним експертом Якубовським Р.С., був обстежений ОСОБА_2 та досліджена медична картка № 1187/259.

Експертом складений первинний Акт судово-медичного обстеження (дослідження)№ 167 від 24.03.2003 року, в якому зазначений із медичної картки заключний (виписний) клінічний діагноз: «...забій і гемартроз правого колінного суглобу. Забій та забійна рана лівого ліктьового суглобу. ЗЧМТ. Струс головного мозку».

27.02.2006 року слідчий ОСОБА_3 призначив судово-медичну експертизу тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , яку виконала експерт Чернігівського обласного бюро СМЕ Коваль Л.В. Згідно висновку експертизи № 460 від 28.02.2006 року, у ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження у вигляді « забиття та гемартрозу (крововилив) правого колінного суглобу...».

16.05.2006 року, після пред`явлення 21.03.2006 року ОСОБА_5 постанови про притягнення як обвинуваченого,слідчим ОСОБА_6 винесена постанова про призначення додаткової судово-медичної експертизи щодо лікування ОСОБА_7 в 2005 році розриву передньої хрестоподібної зв`язки лівого колінного суглобу. На експертизу медична карта не надавалася.Вказана постанова зареєстрована в Журналі вхідної документації ЧОБ СМЕ.

05.06.2006 року експертом вказаного бюро, ОСОБА_8 виконана додаткова експертиза, в якому експерт дійшов такого висновку: «Зв`язати даний розрив зв`язки з травмою, що мала місце 07.03.2003 року не мається можливим із-за відсутностісудово-медичних даних, так як при первинному зверненні 07.03.2003 року тілесних ушкоджень в ділянці лівого колінного суглобу зафіксовано не було» .Висновок зареєстровано в журналі реєстрації додаткових експертиз за № 26. Перший екземпляр висновку 05.06.2006 року отримав слідчий ОСОБА_9 , що підтверджується підписом у Журналі реєстрації, другий екземпляр знаходиться в архіві ЧОБ СМЕ.

У той же день, 05.06.2006 року слідчий ОСОБА_10 надав експерту нову постанову про призначення додаткової судово-медичної експертизи, та невідомо як отриману медичну картку ОСОБА_4 , бо в законний процесуальний спосіб медична картка № 1187/259 ОСОБА_4 була отримана слідчим по справі ОСОБА_11 лише 09.03.2007 року.

Експерт ОСОБА_8 05.06.2006 року склав ще один висновок додаткової судово-медичної експертизи, в якому зазначено, що на дослідження надано медичну карту № 1187/259. У матеріалах перевірки прокуратури вказано, що згідно свідчень посадових осіб бюро, вказаний висновок не реєструвався та порядковий номер йому не надавався. А працівник бюро, відповідальний за видачу, отримав його від експерта під № 26, який згідно журналу реєстрації додаткових експертиз, був присвоєний висновку, складеному за постановою слідчого від 16.05.2006 року.

Вказаний висновок експерта від 05.06.2006 року виконано на підставі неіснуючої постанови слідчого від 05.06.2006 року, яка на реєстрацію не надходила та відсутня вона в архіві ЧОБ СМЕ. Немає такої постанови і в матеріалах кримінальної справи. Отже слідчими в бюро СМЕ отримано два висновки експерта взаємовиключного змісту, які мають однаковий № 26, та однакову дату складання- 05.06.2006 року.

Жодного з отриманихвисновків у матеріалах кримінальної справи немає. Натомість, в ній знаходиться третійвисновок додаткової судово-медичної експертизи №26, який є компіляцією висновків складених експертом за постановами слідчого від 16.05.2006 та від 05.06.2006 року, а саме: титул від першого висновку та текстова частина від другого.

Перевіркою прокуратури м. Чернігова встановлено, що вказаний висновок бюро СМЕ ніколи не видавався, не реєструвався та в законний спосіб не отримувався. І саме він покладений в основу звинувачення ОСОБА_1 у скоєнні злочину та засуджено.

Позивач зазначає, що досудове розслідування за його заявою від 05.02.2013 року розпочато за попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст.358 КК України, згодом перекваліфіковано на ч. 1 ст.384 КК України.

Досудове розслідування триває до теперішнього часу, порушені права позивача не відновлені за повної бездіяльності правоохоронних органів, не зважаючи на докази надані позивачем.З боку слідчих органів відбулись та відбуваються безперервні психотравмуючі дії, бо не може бути виправданою багаторічна бездіяльність слідчих органів, злочини з 07.02.2013 року залишились не розслідувані, винні не покарані. Позивач несправедливо був позбавлений можливості добитися перегляду вироку з метою реабілітації.

Кримінальне провадження неодноразово намагалися закрити, але постанови про закриття скасовувались слідчими суддями, у зв`язку з відсутністю всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи, доводів позивача та відсутності кваліфікованої правової оцінки викладених обставин, що підтверджується ухвалами Деснянського районного суду міста Чернігова від : 27.09.2013, справа № 750/9240/13-к; 13.06.2014, справа № 750/5832/14; 12.09.2014, справа № 750/9089/14; 04.11.2019 , справа № 750/12729/19; 30.03.2023, справа № 750/2724/23.

05.12.2018 року прокурором Чернігівської області на звернення позивача, надано відповідь, в якій вказано на неефективність розслідування та надіслано лист керівнику Чернігівської місцевої прокуратури з вимогою організувати виконання конкретних процесуальних дій та забезпечити проведення повного та неупередженого розслідування, та начальнику слідчого управління ГУ НП в Чернігівській області з вимогою забезпечення належного відомчого контролю, вжити заходи дисциплінарного впливу до слідчих , якими порушені строки досудового розслідування.

Також, враховуючи бездіяльність слідчого, позивач вимушений був звернутися до суду з приводу зобов`язання слідчого вчинити процесуальні дії, визначені законом для розгляду клопотань. Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова скаргу задоволено, зобов`язано слідчого розглянути клопотання позивача від 10.10.2019 року в порядку та строки, передбачені ст. 220 КПК України.

Станом на момент звернення позивача до суду, досудове розслідування проводиться більше 10 років, що не відповідає вимогам закону про розумний строк досудового розслідування.

Позивач зазначає, що двадцять років не може спокійно жити, не може здійснювати звичайну щоденну діяльність, бо вимушений майже весь свій час витрачати на вивчення кримінального законодавства, написання клопотань, заяв, скарг, пояснень, на необхідність відвідування органів досудового розслідування, терпіти байдужість, ігнорування його як людини, потерпілої від кримінального правопорушення. Він вимушений фактично самостійно проводити розслідування, збирати докази, постійно нервувати, розшукуючи слідчих, прокурорів, керівників слідчих, з метою встановлення де та у кого перебувають матеріали справи. Позивач «б`ється об глуху стіну», що завдає величезних страждань, одинадцятий рік позивач перебуває у стані невпевненості у здатності держави допомогти та захистити, перебуває у стані безпорадності, невизначеності, спричиняє позивачу емоційну невпевненість, завдає постійних багаторічних психоемоційних травм, мук та призводить до триваючих моральних страждань. Вищеописаними діями відповідача в особі слідчих ЧРУП ГУНП в Чернігівської області позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює мінімальною сумою, в розмірі 100 000 гривень.

26.01.2024 року Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області до суду подано відзив на позовну заяву про відмову у задоволенні позову (а.с. 74-79). Заперечення обґрунтовано тим, що обставини, передбачені ст. 1176 ЦК України у цій справі відсутні. Вважають, що не встановлено жодної передбаченої ст..1 та ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури і суду» підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, підстав для виникнення права на таке відшкодування, зокрема, підозра йому не повідомлялась, до суду обвинувальний акт не скеровувався, виправдовувальний вирок не виносився. У матеріалах справи відсутні ухвали слідчих суддів про визнання протиправною бездіяльність слідчих.

Враховуючи, що позивач не довів та не підтвердив негативні явища, які сталися, на його думку внаслідок бездіяльності слідчого та тривалого досудового розслідування, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою, ГУНП в Чернігівській області вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

З урахуванням складності справи, вважають, що принцип розумності строків досудового розслідування слідчими, дізнавачами ГУНП в Чернігівській області не порушено.

Не зрозумілим є те, яких моральних страждань зазнав позивач у ході досудового розслідування, жодними доказами не обґрунтовано розмір заподіяної моральної шкоди. Не доведено й наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями посадових осіб органів досудового розслідування та моральною шкодою, завданою позивачу.

13.02.2024 року надійшов відзив на позовну заяву від представника Державної казначейської служби України про відмову у задоволенні позовних вимог. (а.с. 122-134).

Заперечення обґрунтовані тим, що казначейство діє відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 (далі - Положення № 215).

Казначейство, згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи зі змісту обставин, викладених у позові, спір у справі виник через незаконні, на думку позивача, процесуальні дії (бездіяльність) та рішення працівників правоохоронних органів. З огляду на вказане вище, органом діями чи бездіяльністю якого, на думку позивача, завдано йому моральної шкоди, є Головне управління Національної поліції в Чернігівській області.

Отже належним відповідачем у справі є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Таким органом у цій справі є Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, дії посадових осіб якого, на думку позивача, призвели до порушення його прав та законних інтересів.

Зазначають, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. При цьому, факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди.

Звертають увагу, що дії казначейства щодо позивача незаконними не визнані, також відсутнє судове рішення щодо визнання незаконними дій правоохоронних органів.

Вважають, що наявність ухвал слідчих суддів про скасування постанов слідчих про закриття кримінального провадження, зобов`язання слідчих розглянути клопотання позивача, не є відповідними доказами щодо доведеності усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності, а лише свідчать про реалізацію позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчих під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень.

Крім того, звертають увагу, що сам факт тривалого розслідування кримінального провадження, не свідчить про протиправність дій службових осіб правоохоронних органів та завдання моральної шкоди.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що внаслідок дій відповідачів йому заподіяно моральних страждань. У зв`язку з чим не зрозуміло, з яких міркувань виходив позивач, оцінюючи моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень, оскільки не зазначено жодного доказу, котрий би це підтвердив.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 03.01.2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

01.02.2024 року позивач подав відповідь на відзив ГУНП в Чернігівській області (а.с.113-115).

Зазначає, що досудове розслідування триває дотепер, кримінальні правопорушення не розслідувані, порушені права позивача не відновлені саме із-за повної бездіяльності слідчих, органів дізнання, не заважаючи на докази надані позивачем.

Факт фальсифікації матеріалів кримінальної справи № 03-04726, з метою засудження позивача, встановлено постановою прокуратури м. Чернігова від 09.12.2008 року, якою виявлено схему спільних злочинних дій експерта ОСОБА_12 і слідчого по справі ОСОБА_13

Органи досудового розслідування навіть не намагалися встановити яким способом слідчим по справі було отримано висновок експерта, який знаходиться в матеріалах судової справи № 03-04726, копія якого вилучена слідчим Климішею Л. в Борзнянському районному суді Чернігівської області та долучена доматеріалів кримінального провадження № 0001020. Саме цей висновок був покладений в основу вироку про засудження ОСОБА_1 у 2007 році.

В останній постанові про закриття кримінального провадження визначено винним лише одну особу - експерта ОСОБА_12 , хоча матеріали кримінального провадження документально свідчать, що експерт не надавав експертизи, яка покладена в основу вироку позивача, постанова скасована ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 30.03.2023 року. Але до теперішнього часу не встановлено тих осіб, хто виготовив, а потім поклав сфальсифікований висновок експерта до справи, а потім надав до суду. Органом досудового розслідування не проводилось розслідування того факту, чому не були надані всі документи, які раніше були досліджені експертами, чому були приховані матеріали перевірки прокуратури

№ 523/1-08, і хто їх приховав від експертної комісії, та з якою метою.

Справедливе встановлення, порушених позивачем та його захисником питань у вданому кримінальному провадженні, є для нього єдиною можливістю, з огляду на норми національного кримінально-процесуального законодавства, для перегляду справи судами за нововиявленими та виключними обставинами, в цілях відновлення справедливості.

Орган досудового розслідування самоусувається від здійснення справедливого розслідування на протязі більше десяти років, порушуючи загальні засади кримінального провадження та права позивача, гарантовані як нормами національного законодавства, так і нормами статей 6 та 13 Європейської Конвенції з прав людини.

Позивач має право на належне відшкодування від держави за надмірну тривалість кримінального провадження та очевидну бездіяльність дізнання, яка підтверджується відсутністю проведення будь-яких слідчих дій протягом тривалого часу, систематичним ігноруванням прав ОСОБА_1 .

Позивачу більше 10 років завдається моральна шкода через порушення вимог статей 6 та 13 Конвенції з прав людини. Відновлення порушених прав позивача, згідно норм чинного національного законодавства, в даному випадку, залежить цілком і повністю від належного виконання дізнавачем ВД ЧРУП ГУНП в Чернігівській області своїх службових обов`язків.

16.02.2024 року позивач подав відповідь на відзив Державної казначейської служби, аналогічного змісту попередньої відповіді (а.с.145-147). Посилаючись на судову практику, вважає, що Державна казначейська служба України, як орган наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у цій справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона.

У вступному слові позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Додатково пояснив, що моральна шкода полягає в тому, що він протягом більше ніж 10 років очікує на справедливе розслідування кримінального провадження, яке слідчі незаконно закривають, що підтверджується рішеннями судів, у зв`язку з чим не може використати свого права на перегляд вироку щодо нього. Враховуючи його стан здоров`я, перебуває у стані невпевненості у здатності держави допомогти та захистити його права, передбачені законом. Останній раз слідчий суддя ухвалою від 01.04.2024 року в черговий раз скасував постанову дізнавача відділу дізнання Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області від 26.05.2023 року про закриття провадження у справі.

Представник відповідача ГУНП в Чернігівській області у вступному слові позовні вимоги не визнав, з підстав викладених у відзиві.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у вступному слові позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві та наявних у матеріалах доказах. Додатково пояснила, що станом на день розгляду справи у суді дії Державної казначейської служби України не визнані протиправними. Відсутній причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідачів та шкодою. Позивачем не обґрунтований розмір моральної шкоди жодним доказом.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що інспектором з розшуку 2 роти ОБ ДПС ДАІ при УМВС України в Чернігівській області капітаном міліції ОСОБА_14 14.03.2003 року винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с. 13).

Вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 03.09.2007 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 600 гривень без позбавлення права керування транспортними засобами. Згідно з ч. 1 п. 2 ст. 49 КК України засудженого ОСОБА_1 звільнено від призначеного судом покарання у зв`язку з закінченням строків давності (а.с. 161-165).

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 19.03.2008 року вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 03.09.2007 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін (а.с. 166-169).

Постановою Верховного Суду України від 13.10.2008 року ОСОБА_1 відмовлено у витребуванні кримінальної справи щодо нього (а.с. 170).

05.02.2013 року ОСОБА_1 звернувся до ЧМВ УМВС України в Чернігівській області із заявою про вчинений злочин судово-медичним експертом ОСОБА_8 (а.с. 10-11).

Відомості за заявою ОСОБА_1 від 05.02.2013 внесені до ЄРДР за № 0001020 від 07.02.2013 року (а.с. 12).

Вказане кримінальне провадження неодноразово закривалось за відсутністю складу кримінального правопорушення, останній раз постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з закриттям кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України , винесена 26.05.2023 року старшим дізнавачем відділу дізнання ЧРУП ГУНП в Чернігівській області О.О. Волошин ( а.с.208-210)

Постанови про закриття кримінального провадження

№ 0001020 від 07.02.2013 року скасовувались слідчими суддями, що підтверджується ухвалами Деснянського районного суду міста Чернігова від : 27.09.2013, справа № 750/9240/13-к; 13.06.2014, справа № 750/5832/14; 12.09.2014, справа № 750/9089/14; 04.11.2019, справа № 750/12729/19; 30.03.2023, справа № 750/2724/23.

Останній раз слідчий суддя ухвалою від 01.04.2024 року, в черговий раз, скасував постанову дізнавача відділу дізнання Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області від 26.05.2023 року про закриття провадження у справі ( а.с. 219,220).

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

Особа має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування злочину.

Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, швидкість розслідування, участь родичів загиблих та незалежність слідства.

Згідно з частиною 6 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2020 року у справі № 686/25718/19 (провадження № 61-7697св20), від 30 грудня 2020 року у справі № 482/48/19 (провадження № 61- 11020св20).

З матеріалів справи, органом досудового розслідування шість разів приймалися постанови про закриття кримінального провадження № № 0001020 від 07.02.2013 року, у якому ОСОБА_1 є потерпілим ,які були скасовані судами за скаргами останнього. Позивач також неодноразово зверталася зі скаргами на дії та бездіяльність органу досудового розслідування.

Наведені обставини свідчить про відсутність контролю та належного нагляду за досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні.

Внаслідок надмірної тривалості досудового розслідування, неодноразового протиправного закриття кримінального провадження, позивач змушений був докладати додаткових зусиль щодо відновлення його прав, що безумовним чином призвело до завдання йому моральної шкоди. При цьому судом враховано, що за дії та бездіяльність державних органів відповідальність покладається саме на державу, а не безпосередньо на орган, що допустив порушення.

У постанові від 3 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Щодо визначення розміру моральної шкоди суд зазначає таке.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить із положень статей 23, 1174 ЦК України та враховує характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, враховуючи засади співмірності, виваженості та справедливості та інші обставини, що відповідає роз`ясненням, які містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" № 4 від 31 березня 1995 року.

Суд враховує той факт, що у справі відсутні достатні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат потерпілої особи, які заслуговують на відшкодування у розмірі 100000 гривень, а тому вважає за необхідне, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності, розумності, стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 40000 гривень.

Отже, суд позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 40000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Керуючись статтями 255, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Чернігівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 40000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 07 червня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління національної поліції в Чернігівській області (14000, м. Чернігів, проспекту Перемоги, 74, )

Відповідач: Державна казначейська служба України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, )

Суддя С. М. Ченцова