Справа № 126/1578/23
Провадження № 22-ц/801/1635/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Губко В. І.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 рокуСправа № 126/1578/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі: Державної інспекції архітектури та містобудування України, Бершадської міської ради, на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Губка В. І. в залі суду в місті бершадь Вінницької області,

у цивільній справі № 126/1578/23 за позовом ОСОБА_1 до Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права власності на самочинне будівництво,

встановив:

Короткий зміст вимог

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права власності на самочинне будівництво.

В обґрунтування позову зазначив, що йому на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2014, посвідченого приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу, Гонтарук Т. І., належить земельна ділянка для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, загальною площею 0,2587 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

На вказаній земельній ділянці знаходиться нежитлова будівля, складське приміщення з добудовою, загальною площею 786,8 кв.м., яка належить позивачу на праві приватної власності згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.06.2020.

У зв`язку із необхідністю позивачем було збудовано прибудову, будівлю складу, літера «Б» - загальною площею 536,1 кв.м., без належної документації.

Під час проведення будівельних робіт, були дотримані всі архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми і з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність будь-яких порушень прав інших осіб цим будівництвом. Після завершення будівництва за зверненням позивача ТОВ «ПРИВАТ-БТІ ПЛЮС» 28.09.2022 виготовило технічний паспорт на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 відповідно до реєстраційної справи №64-17-ТП.

Крім того, відповідно до звіту №137/1-22 про проведення технічного обстеження об`єкта будівлі складу літ. «Б», АДРЕСА_1 - 569,1 кв.м., що проводилось в жовтні 2022 року ФОП ОСОБА_2 , встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації об`єкта.

З метою введення в експлуатацію будівлі складу позивач звертався до Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ), Бершадської міської ради та Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Вінницькій області. Державною інспекцією архітектури та містобудування України позивачу було відмовлено у введенні в експлуатацію будівлі складу з тих підстав, що указаний у декларації про готовність об`єкта до експлуатації за амністією та електронній технічній інвентаризації, рік завершення об`єкта, що вводиться в експлуатацію, суперечить вимогам абзацу першого пункту 9 розділу V Прикінцеві положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Цільове призначення земельної ділянки 11.02 Для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, суперечить вимогам абзацу першого п. 9 розділу V Прикінцеві положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». У Декларації про готовність об`єкта до експлуатації за амністією, відсутні відомості про звіт технічного обстеження об`єкта у Реєстрі будівельної діяльності. Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:013:0576 набуте замовником 10.04.2014 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, згідно з відомостями у ДРРП відсутні дані щодо об`єктів будівництва та/або об`єктів незавершеного будівництва тощо, що суперечить вимогам абзацу першого п. 9 розділу V Прикінцеві положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Оскільки будівля складу була побудована без отримання відповідного дозволу, тому в даний час ввести його в експлуатацію немає можливості.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд визнати за ним право власності на об`єкт будівлі складу літ. «Б», за адресою: АДРЕСА_1 , площею 536,1 кв.м.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2023 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкт будівлі складу літ. «Б», за адресою: АДРЕСА_1 , площею 536,1 кв.м.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що законодавство передбачає можливість визнання права власності на самочинно збудоване майно у разі, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам а також те, що на теперішній час за таких обставин єдиним способом захисту своїх особистих майнових прав для позивача є спосіб визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, з послідуючим прийняття його в експлуатацію відповідно до вимог чинного на теперішній час законодавства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, Гайсинська окружна прокуратура Вінницької області в інтересах держави в особі: Державної інспекції архітектури та містобудування України, Бершадської міської ради подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, стягнути з позивача судовий збір за подання апеляційної скарги.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 24 червня 2024 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Стадник І. М., Сопрун В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 червня 2024 року відкрито провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 липня 2024 року справу призначено до розгляду на 03 вересня 2024 року о 11 год. 40 хв.

Також ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 липня 2024 року продовжено строк розгляду даної цивільної справи на п`ятнадцять днів.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 02 вересня 2024 року для розгляду цієї справи замінено суддю Сопруна В. В. та визначено склад колегії суддів: (суддя-доповідач) Войтко Ю. Б., Міхасішин І. В., Стадник І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що застосування такого способу захисту як визнання права власності можливо лише в тих випадках, коли право власності з певних причин не визнається відповідачем. Крім того, суд повинен перевіряти чи було питання оформлення прав на нерухоме майно предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави стверджувати про наявність спору про право.

При цьому суд не переконався у тому, що позивач без законних на те підстав визнав право власності на самочинне будівництво без проходження встановленої законодавством процедури прийняття об`єкта в експлуатацію.

Також суд не врахував, що для визнання права власності на будівлі необхідно дотримання не лише земельних, а й архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших чинних законодавчих норм. Висновки санітарно-епідеміологічної служби, екологічної інспекції, державної служби України з надзвичайних ситуацій, тощо у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, судом повною мірою не перевірялось дотримання зазначених норм.

Вказує, що позивачем надано до суду Звіт ФОП ОСОБА_2 про проведення технічного обстеження будівлі про можливість використання її як будівлю складу.

Проте, з огляду на виключний, дискреційний характер повноважень Державної інспекції архітектури та містобудування України, щодо прийняття до експлуатації закінченого будівництвом об`єкта та реалізації державного архітектурно-будівельного контролю, вказаний звіт ФОП ОСОБА_2 про фактичну готовність об`єкта до експлуатації не є належним, достовірним та достатнім у розумінні статей 77, 79, 80 ЦПК України доказом.

Зазначає, що в порушення статті 10 ЦПК України судом не наведено будь-яких матеріально-правових норм на підтвердження висновку про визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно, не встановлено за допомогою належних засобів доказування чи прийняті вони в експлуатацію у встановленому законом порядку.

Вважає, що задовольняючи позовні вимоги суд фактично дозволив використовувати об`єкт, який не було визнано готовим для введення в експлуатацію, чим порушив встановлений порядок державного управління в сфері містобудування та архітектури.

Предметом судового спору є визнання права власності, де відповідачем визначено Бершадську міську раду Гайсинського району Вінницької області.

Зі змісту судового рішення не вбачається, що відповідач - Бершадська міська рада оспорює або не визнає права власності позивача.

Разом з тим, відповідно до наявного в матеріалах справи звернення ОСОБА_1 до Державної інспекція архітектури та містобудування України, встановлено, що звернення стосувалось лише надання йому роз`яснень про можливість введення в експлуатацію самочинного збудованого нерухомого майна класу наслідків CC1, на що йому було надано відповідь з роз`ясненнями законодавства.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач звертався у встановленому законом порядку до відповідних органів з метою узаконення самочинного будівництва.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Олійник О. Л. зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Від Гайсинської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив представника позивача адвоката Олійника О. Л., у якій скаржник просить відхилити відзив як необґрунтований та задовольнити апеляційну скаргу.

Представник Державної інспекції архітектури та містобудування України Зарицька І. М. через систему «Електронний суд» подала пояснення у справі №126/1578/23, в яких, зокрема зазначила, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, порушуючи вимоги законодавства, замінив собою органи державної влади, що уповноважені на здійснення оформлення права власності на нерухоме майно, та визнав на нього право власності за позивачем за відсутності між сторонами спору про право цивільне, без прийняття об`єкта до експлуатації, також просить розглянути вказану справу без участі представника Державної інспекції архітектури та містобудування України.

У судовому засіданні представник прокуратури апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.

Представник позивача адвокат Олійник О. Л. в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Представник Бершадської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 20342653 від 10.04.2014 позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2014, посвідченого приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу, ОСОБА_3 , належить земельна ділянка для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, загальною площею 0,2587 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

У зв`язку з необхідністю позивачем на вище вказаній земельній ділянці було здійснено прибудову, будівлю складу -літ. «Б» - загальною площею 536,1 кв.м.

Будівництво будівлі складу було здійснено без отримання відповідного дозволу на виконання цих будівельних робіт. Разом з тим, під час будівельних робіт були дотримані всі архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми і з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг ні від кого не надходило, що свідчить про відсутність будь-яких порушень прав інших осіб цим будівництвом.

Згідно з технічним паспортом на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 виготовленого ТОВ «ПРИВАТ -БТІ ПЛЮС» 28.09.2022 приміщення виробничого будинку - будівля складу літ. «Б» загальною площею 531,6 кв.м. споруджено в 2022 році.

Відповідно до звіту №137/1-22 про проведення технічного обстеження об`єкта будівлі складу літ. «Б», АДРЕСА_1 - 569,1 кв.м., що проводилось в жовтні 2022 року ФОП ОСОБА_2 , встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації об`єкта.

Судом також встановлено, що з метою введення в експлуатацію будівлі складу позивач звертався до Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ), однак йому було відмовлено у введенні в експлуатацію будівлі складу з тих підстав, що указаний у декларації про готовність об`єкта до експлуатації за амністією та електронній технічній інвентаризації, рік завершення об`єкта, що вводиться в експлуатацію, суперечить вимогам абзацу першого пункту 9 розділу V Прикінцеві положення ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Цільове призначення земельної ділянки 11.02 Для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, суперечить вимогам абзацу першого п. 9 розділу V Прикінцеві положення ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». У Декларації про готовність об`єкта до експлуатації за амністією, відсутні відомості про звіт технічного обстеження об`єкта у Реєстрі будівельної діяльності. Згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:013:0576 набуте замовником 10.04.2014 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, згідно з відомостями у ДРРП відсутні дані щодо об`єктів будівництва та/або об`єктів незавершеного будівництва тощо, що суперечить вимогам абзацу першого п. 9 розділу V Прикінцеві положення ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

Позиція суду апеляційної інстанції

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права і додержання процесуального права в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У частині четвертій статті 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Право власника на забудову земельної ділянки здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України).

Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З огляду на спеціальне застереження, наведене у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У пункті 45 постанови від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц Велика Палата Верховного Суду наголосила, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148).

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Відповідно до статті 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил.

На підставі частини третьої статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, яка перебуває у власності особи, за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проєктною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК України).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Держава гарантує, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проєктів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; інформування через медіа громадян про плани перспективного розвитку територій і населених пунктів, розміщення важливих містобудівних об`єктів; участь громадян, об`єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об`єктів і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій; захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством (стаття 5 Закону України «Про основи містобудування»).

При вирішенні спору про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачені статтями 26, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною другою статті 36 Закону України Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Аналогічна норма закріплена у пункті 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності», пункту 3 Порядку № 461 прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

Як встановлено у справі, після здійснення самочинного будівництва 25 січня 2023 року ОСОБА_1 подав до Державної інспекції архітектури та містобудування України декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, тобто звернувся до компетентного органу державного архітектурно-будівельного контролю про прийняття самочинно збудованого об`єкту до експлуатації.

Проте подана декларація була повернута на доопрацювання, про що свідчить копія відповіді Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ) від 27.01.2023 № 106/04/18-23 (а.с.103).

Крім того, ОСОБА_1 14 лютого 2023 року подав до Державної інспекції архітектури та містобудування України запит, у якому просив надати інформацію з питань прийняття в експлуатацію самочинно збудованого нерухомого майна класу наслідків СС1, зареєстроване в ДІАМ 17.02.2023 за № 122/п/06-23

У відповідь на поданий запит в листі № 1238/05/13-23 від 21.02.2023 Державна інспекція архітектури та містобудування України детально роз`яснила позивачу, що у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» вказане звернення позивача за своїм змістом не є запитом на отримання публічної інформації, а є зверненням щодо надання інформації про норми законодавства, які регулюють вищевказані правовідносини. Також роз`яснено позивачу встановлений нормативно-правовими актами порядок прийняття в експлуатацію збудованого об`єкту, із посиланням на положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2011 року № 461, Положення про Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 року № 460 (а.с.110-111).

Крім того, в матеріалах справи міститься відповідь Державної інспекції архітектури та містобудування України № 3009/05/13-23 від 12.04.2023 щодо інформаційного запиту ОСОБА_1 , що надійшов на адресу ДІАМ 03.04.2023 та зареєстрований за № 286/п/06-23, в якій повідомлено, що порушені ним питання були предметом розгляду ДІАМ, за результатами якого була надана відповідь листом № 1238/05/13-23 від 21.02.2023 (а.с.109).

Відповідно до пунктів 19-21 Порядку № 461 у разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) у спосіб, відповідно до якого були подані документи, з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації.

Після усунення недоліків, що спричинили повернення декларації, замовник (уповноважена ним особа) може повторно звернутися до органу державного архітектурно-будівельного контролю для реєстрації декларації.

Рішення органів державного архітектурно-будівельного контролю про реєстрацію або повернення декларації може бути розглянуто ДІАМ у порядку нагляду (без права реєстрації декларації) або оскаржено до суду.

Позивач звернувся в суд із позовом до Бершадської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво, а саме будівлю складу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції залишив поза увагою, що спір про право між ОСОБА_1 та Бершадською міською радою у цій справі відсутній, що підтверджується доданими до позовної заяви доказами, а саме, листом Бершадської міської ради на інформаційний запит ОСОБА_1 від 23.02.2023 № М/01/20178/100-10 щодо надання йому роз`яснень про порядок введення в експлуатацію самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна, а також щодо звернення до Державної інспекції архітектури та містобудування України, як органу управління у сфері містобудівної діяльності (а.с.105).

Окрім цього, в матеріалах справи наявний лист Бершадської міської ради, адресований ОСОБА_1 , від 26.04.2023 №01-13/899 з роз`ясненнями, що для прийняття в експлуатацію закінченого будівництва необхідно звертатись до Державної інспекції архітектури та містобудування України, в зв`язку з тим, що Бершадська міська рада не наділена контролюючими повноваженнями в сфері архітектури та містобудування, а тому вона не може підміняти собою інших органів та перебирати на себе функції, що належить до діяльності інших органів (а.с.108).

Також це підтверджується відповіддю Бершадської міської ради від 17.06.2024 № 01-26/1367 на лист Гайсинської окружної прокуратури від 11.06.2024 №51/1-1610вих24, долученою до апеляційної скарги.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц).

З урахуванням вказаного визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (крім анулювання (скасування) документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів) центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, розташованих за межами населених пунктів і на території кількох адміністративно-територіальних одиниць, щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми наслідками (СС2), розташованих у межах сіл, селищ та міст (крім міст, які є адміністративними центрами областей, міст з чисельністю населення понад 50 тисяч, міст Києва та Севастополя), а також щодо всіх об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із значними наслідками (СС3), розташованих у межах населених пункті.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2020 року № 1340 «Деякі питання функціонування органів архітектурно-будівельного контролю та нагляду», яка набрала чинності 30 грудня 2020 року, утворено Державну інспекцію архітектури та містобудування України (далі - ДІАМ), затверджено Положення про ДІАМ.

Пунктом 1 Положення про ДІАМ визначено, що ДІАМ є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Згідно з пунктом 3 Положення про ДІАМ основним завданням ДІАМ є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а саме: підготовка та внесення на розгляд Міністра пропозицій щодо забезпечення формування державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду; здійснення в межах повноважень, визначених законом, державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням замовниками, підприємствами, що надають технічні умови щодо інженерного забезпечення об`єкта будівництва, архітекторами та іншими проектувальниками, підрядниками, експертами, експертними організаціями та відповідальними виконавцями робіт, інженерами-консультантами, власниками будівель та лінійних споруд вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт; здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил територіальними органами ДІАМ, уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських держадміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об`єкти нагляду), під час провадження ними містобудівної діяльності; ліцензування видів господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, та здійснення контролю за додержанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов провадження видів господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.

ДІАМ відповідно до покладених на неї завдань видає дозволи на виконання будівельних робіт, реєструє повідомлення про внесення змін до них, відмовляє у видачі таких дозволів, анулює дозволи на виконання будівельних робіт; приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти (видає сертифікати про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта або відмовляє в їх видачі, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації, внесення змін до них, а також повертає такі декларації та скасовує їх реєстрацію) (підпункти 15-2, 15-3 пункту 4 Положення про ДІАМ).

Підпунктом 11 пункту 6 Положення про ДІАМ передбачено, що ДІАМ для виконання покладених на неї завдань має право проводити претензійно-позовну роботу, звертатися до суду з позовами щодо захисту своїх прав та законних інтересів.

ДІАМ здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення про ДІАМ).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 вересня 2021 року № 960 «Питання Державної інспекції архітектури та містобудування», яка набрала чинності 15 вересня 2021 року, Кабінет Міністрів України вирішив погодитися з пропозицією Міністерства розвитку громад та територій про можливість здійснення ДІАМ повноважень і виконання функцій з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Цією постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Кабінету Міністрів України від 09 липня 2014 року № 294 «Про затвердження Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України» та інші пов`язані з нею постанови.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що Бершадська міська рада не уповноважена здійснювати в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд, а також не має повноважень вирішувати питання прийняття об`єктів будівництва в експлуатацію, тобто не є компетентним органом у справі про визнання права власності на самочинне будівництво, а таким органом є ДІАМ.

Такий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 серпня 2023 року у справі № 307/3457/20.

Оскільки до участі у справі у якості відповідача не залучено особу, права та обов`язки якої стосуються позовні вимоги, зокрема ДІАМ, яка уповноважена здійснювати в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд, тому в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на самочинне будівництво необхідно відмовити.

З огляду на викладене, апеляційний суд не дає оцінки доводам сторін, оскільки це, з урахуванням принципу змагальності, має вирішуватися у справі з належним колом осіб.

Крім того, як свідчать матеріали справи, саме до ДІАМ звертався ОСОБА_1 задля узаконення будівництва, що дає підстави вважати, що йому відомо про орган, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, однак із позовом він звернувся не до цього органу, а до Бершадської міської ради, тобто до неналежного відповідача.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, або змінити рішення.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки за результатами розгляду справи апеляційна скарга підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури підлягає стягненню 7 185,00 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області задовольнити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права власності на самочинне будівництво - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Вінницької обласної прокуратури (, юридична адреса вул. Монастирська, 33, м. Вінниця) 7 185 (сім тисяч сто вісімдесят п`ять) грн 00 коп. судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2024 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник