Провадження № 2/761/2846/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Харечко О.В.

за участі:

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва заяву представника ОСОБА_3 - адвоката Стегара Олега Миколайовича про залишення позову без розгляду по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання; визнання майна спільною сумісною власністю; поділ спільного сумісного майна; стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання; визнання майна спільною сумісною власністю; поділ спільного сумісного майна; стягнення коштів.

19 вересня 2023 року через електронну пошту представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Стегарем Олегом Миколайовичем подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №761/20957/22 (головуючий у судовому засіданні - суддя Притула Н.Г.) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна, стягнення коштів та визнання особистою приватною власністю. Ухвалою суду від 14 червня 2023р. закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено до розгляду по суті.

З огляду на викладене, представник відповідача просить залишити позов без розгляду, оскільки у провадженні цього суду перебуває справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, посилаючись на п. 4) ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

В підготовчому засіданні представник позивача заперечувала проти задоволення вказаної заяви, просила суд відмовити в її задоволенні.

В підготовчому засіданні представник відповідача заяву підтримав у повному обсязі, просив суд її задовольнити.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, про відмову у задоволенні вказаної заяви з наступних підстав.

Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні того чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року в справі № 146/318/20 (провадження № 61-11374св20) зроблено висновок, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Залишення позову без розгляду у цьому разі можливе лише за умови, що позов у справі, яка перебуває у провадженні цього чи іншого суду, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав, зокрема залишати позов без розгляду.

Підстава позову - це фактичні обставини (юридичні факти), на яких ґрунтується вимога позивача, та з наявністю або відсутністю яких закон пов`язує виникнення чи припинення матеріально-правових відносин між сторонами.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

Сторони - особи (фізичні, юридичні), які набувають із пред`явленням позову певного процесуального статусу, зокрема позивач - особа яка звертається до суду з метою поновлення свого порушеного права, встановлення та визнання права, відповідач - особа, яка, зокрема зазначене право не визнає.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає розгляду таких позовів.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі № 372/2230/17-ц (провадження № 61-31594св18).

Представник відповідача у своїй заяві про залишення вказаного позову без розгляду зазначає, що у провадженні цього суду перебуває справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (справа №761/20957/20).

Як вбачається зі змісту позовної заяви в цивільній справі №761/23961/23, позивачкою заявлено вимоги про встановлення факту спільного проживання позивачки та відповідача; визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю; поділ спільного сумісного майна (спірної квартири), набутого за час спільного проживання позивачки та відповідача без реєстрації шлюбу, а також його поділ, шляхом виділення спірного майна відповідачу із стягненням з нього грошової компенсації половини її ринкової вартості на користь позивачки.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів даної справи, в цивільній справі №761/20957/20, позивачкою заявлено вимоги про визнання спільною сумісною власністю квартири АДРЕСА_1 , а також транспортних засобів, нажитих за період шлюбу, та поділ зазначеного майна, шляхом визнання за позивачкою права спільної часткової власності на частини квартири; права права особистої приватної власності на автомобіль TOYOTA COROLLA та стягнення з відповідача грошової компенсації ринкової вартості автомобіля WOLKSWAGEN, відчуженого без відома позивачки та її згоди. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя позивачка просить визнати за відповідачем право спільної часткової власності на частини квартири та право особистої приватної власності на автомобіль HYUNDAI TUCSON.

Судом встановлено, що у даній справі та у справі №761/20957/20 є тотожними сторони та предмет судового розгляду, зокрема в частині заявленої позивачкою матеріально-правовової вимоги про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю, проте, підстави позову у вказаних справах відрізняються, оскільки фактичні обставини, на яких ґрунтується вказана заявлена вимога позивачки у справі №761/23961/23, виникли за період проживання з відповідачем без реєстрації шлюбу, факт якого і просить суд встановити позивачка, а у справі №761/20957/20 заявлені вимоги ґрунтуються на інших підставах, які виникли за період офіційного шлюбу позивачки та відповідача.

З огляду на викладене, враховуючи вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду задоволенню не підлягає, оскільки відсутні підстави, передбачені п. 4) ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 247, 257, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Заяву представника ОСОБА_3 - адвоката Стегара Олега Миколайовича про залишення позову без розгляду по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання; визнання майна спільною сумісною власністю; поділ спільного сумісного майна; стягнення коштів - залишити без задоволення.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 23 січня 2024 року.

Суддя: