Справа № 444/3146/22
Провадження № 2/444/59/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2024 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

з участю позивача ОСОБА_1

його представника ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання недійсним Державного акта на право приватної власності на землю,-

В С Т А Н О В И В :

До Жовківського районного суду Львівської області звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання недійсним Державного акта на право приватної власності на землю. Просить суд визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438 від 28 червня 2002 року, виданий ОСОБА_1 на підставі рішення 8-ої сесії ІІ-го демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 4 травня 2001 року № 4 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,8434 га, розташованої на території села Городжів Лавриківської сільської ради, цільове призначення - обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, зареєстрований у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 126.

В судовому засідані позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні, викладеним у позові. Щодо викладеного представниками відповідачів - Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області у письмових відзивах та наданими поясненнями третьої особи - ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечили, вважають, що дані ними пояснення документально не підтвержені та не спростовують наведеного у позові. Просять позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в судове засідання не прибув, однак надав на адресу Жовківського районного суду 21.12.2022 року відзив на позовну заяву (а.с.33-36 том № 1) у якому зазначив, що позовні вимоги вважає безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 23.12.2021 року № 603 Головне управління Держгеокадастру у Львівській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства розвитку економіки, торгівлі га сільського господарства України, дорученнями Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, його першого заступника та заступників, наказами Держгеокадастру, дорученнями голови Держгеокадастру та його заступників, актами місцевої державної адміністрації та органів місцевого самоврядування, а також цим положенням. Наголошують, що з 01.01.2013 року з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року № 3613-VI та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051, посвідчення права власності на земельну ділянку здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтями 125, 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав та нерухоме майно. В свою чергу зазначають, що ст. 6 вищезазначеного Закону визначено систему органів та суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав. Так, організаційну систему державної реєстрації прав становлять:

-Міністерство юстиції України та його територіальні органи;

-суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних га міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державі адміністрації;

-державні реєстратори прав на нерухоме майно.

Статтею 26 вищезазначеного Закону передбачено внесення відомостей до Державного реєстру прав. Так, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Згідно із чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про Державний земельний кадастр», Положенням про Державну службу України з пизань геодезії, картографії та кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 р. № 15, а також Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, затвердженим наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 23.12.2021 року № 603 до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, не належить державна реєстрація та відповідно скасування державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, зокрема і скасування правовстановлюючих документів на землю, а тому вважають, що Головне управління Держгеокадастру у Львівській області виступає неналежним відповідачем щодо позовної вимоги позивача про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Окрім цього, звертають увагу суду на те, що відповідну спірну земельну ділянку надавала у власність Лаврівська сільська рада, про що стверджує позивач у позовній заяві. Також, позивачем не вказано які дії вчинялись Головним управління Держгеокадастру у Львівській області, що могли б бути предметом судового розгляду, тому враховуючи вищенаведене, на їх думку, у даній справі Головне управління Держгеокадастру у Львівській області є неналежним відповідачем. Враховуючи вищенаведене, просять у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача - Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області в судове засідання не прибув, однак надав на адресу Жовківського районного суду 07.03.2023 року відзив на позовну заяву (а.с.96-97 том № 1) у якому зазначив наступне. Так, позивачем у позові зазначено, що з метою виготовлення технічної документації на земельну ділянку (згідно Державного акту), з необхідністю присвоєння кадастрових номерів, він звернувся у сертифіковану землевпорядну організацію. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - як вид документації із землеустрою (ст. 25). Наголошує, що між позивачем та сертифікованою землевпорядною організацією мав би бути укладений договір на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), але такого Договору не було укладено, а натомість до позову долучено лише довідку видану ФОП ОСОБА_4 у якій зазначено про розбіжності по межі земельних, ділянок. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. За змістом пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, яка затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Так, із матеріалів справи видно наявність двох Державних актів на право приватної власності на землю:

- згідно одного Державного акта, оригінал якого знаходиться в ОСОБА_1 - передано у приватну власність земельну ділянку площею 1.2547 га (складається з 4-х окремих земельних ділянок). Як вбачається із Державного акта серії ЛВ 012438 від 28.06.2002 року - ОСОБА_1 на підставі рішення Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 04.05.2001р. за № 4 передано земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства. Зазначений Державний акт на право приватної власності на землю за № 115;

- згідно другого Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28.06.2002 р. видно, що на підставі рішення сільської ради від 04.05.2001 р. передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.8434 га. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства. Оригінал такого Державного акту зберігається в головному управлінні Держгеокадастру у Львівській області.

Звертають увагу суду на те, що серія та номер державних актів співпадають. Так дійсно у Державному акті, який стосується площі земельної ділянки 0.8434 га є виправлення щодо номера під яким цей акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, проте поставлено печатку поряд із виправленням та посаду, "сільський голова", підпис.

Наголошують, що у той же час наявний факт відсутності реєстрації в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю під номером 115 Державного акта на право приватної власності на землю площею 1.2547 га. Під номером 115 у Книзі заєстрований державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_5 , жительки с. Окопи Лавриківського старостинського округу. Державний акт на право приватної власності на землю ЛВ № 012438, площею 0.8435 га, зареєстровано в Книзі реєстрації пад номером 126 виданий 28.06.2002 р. Зауважують також і те, що рішення № 4 від 04.05.2001 року Лавриківської сільської ради в архівних документах відсутнє, а саме на підставі цього рішення було видано Державний акт на право приватної власності на землю як в одному так і в другому випадку. Просять суд взяти до уваги, що:

- рішення органу місцевого саморядування, на підставі якого передавалася земельна ділянка у власність прийняте 04.05.2021 року, тобто до набрання законної сили Земельного кодексу України від 25.10.2001р., а цільове призначення земельних ділянок - для ведення особистого селянського господарства - відсутнє;

- гр. ОСОБА_1 упродовж всіх років сплачується земельний податок на земельну ділянку, площею 0.8434 га. - згідно Державного акту на право приватної власності ЛВ № 012438, що зареєстрований за № 126;

- згідно даних із погосподарської книги станом на 01.12.2002 р. за особовим рахунком № НОМЕР_1 , головою двору за адресою АДРЕСА_1 був гр. ОСОБА_1 , числилась земельна ділянка орієнтовною площею 0.60 га. ( під будівлями - 0.05 га., для ведення ОСГ - 0.25 га., для товарного виробництва - 0.30 га.).

Додають, що станом на сьогодні, за особовим рахунком у погосподарській книзі № 08-0876-1, числиться земельна ділянка орієнтовною площею - 0.8434 га. (під будівлями - 0.2840 га., для ведення ОСГ - 0.5594га., ще надано окрему земельну ділянку площею 0.12 га для садівництва).

На підставі наведеного, Добросинсько-Магерівська сільська рада просить суд розгляд справи проводити без представника Добросинсько- Магерівської сільської ради та відмовити у задоволенні позовної вимоги гр. ОСОБА_1 в повному обсязі.

17.10.2023 року на адресу суду надійшла заява представника Добросинсько- Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області у якій він просить розгляд справи провести за наявними у справі матеріалами без представника. У вирішенні даної справи повністю покладається на рішення суду (а.с.203 том № 1).

Представник відповідача - Жовківської міської ради Львівського району Львівської області в судове засідання не прибув, однак надав на адресу Жовківського районного суду 29.06.2023 року заяву (а.с.167 том № 1) у якій зазначив, що просить суд розглядати справу без участі представника Жовківської міської ради Львівського району Львівської області у зв"язку із відсутністю пояснень у справі. Позовні вимоги заперечують, при розгляді справи покладаються на думку суду.

Третя особа, , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 06.02.2023 року надала на адресу Жовківського районного суду Львівської області письмові пояснення щодо позову ОСОБА_1 (а.с.55-61 том № 1), які підтримала в судових засіданнях. Просить суд у позовних вимогах позивача відмовити у повному обсязі з підстав зазначених у письмових поясненнях. Так, ОСОБА_3 пояснила, що належна їй земельна ділянка є суміжною до земельної ділянки ОСОБА_1 . Вона, ОСОБА_3 , є власником житлового будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на будівлі від 21.08.2002 року (а.с. 65 том № 1). На підставі рішення Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області № 1-250 від 16.08.1995 року «Про приватизацію земельних ділянок громадян» передано у приватну власність земельні ділянки громадянам в межах населеного пункту площею 83,14 га згідно списку, що додається (а.с. 66-69 том № 1). Зобов`язано громадян оформити державний акт, який підтверджує право приватної власності на землю. Згідно списку громадян Лавриківської сільської ради, яким безкоштовно передається земельні ділянки у приватну власність і постійне користування площею згідно списку, який є додатком до зазначеного вище рішення, вбачається, що під № 204 зазначено про передачу їй, ОСОБА_3 , у власність земельної ділянки площею 0,60 га. В той же час зазначено, що державний акт на право власності на землю нею не оформлявся. 22.07.2020 року її сусід, ОСОБА_1 , звернувся в Жовківський районний суд Львівської області із позовом до Лавриківської сільської ради (в подальшому було залучено правонаступника- Добросинсько-Магерівську сільську раду Львівського району Львівської області), а також до неї- ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельну ділянку та зобов`язання ОСОБА_3 , усунути йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу огорожі, яка проходить по межі від Г до А (землі загального користування) по АДРЕСА_2 (Справа № 444/1831/20, провадження № 2/444/55/2022). Свої позовні вимоги обгрунтовував наявністю у нього державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28.06.2002 року, зареєстрованого за №115 щодо площі земельної ділянки 1,2547 га. В процесі розгляду справи вона дізналася про наявність двох різних державних актів серії ЛВ № 012438 від 28.06.2002 року, виданих на ім`я ОСОБА_6 , які відрізняються площею землі, а саме один державний акт - 0,8434 га, інший- 1,2547 га. Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 19.05.2022 року у справі № 444/1831/20, провадження № 2/444/55/2022 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю. Дане рішення суду не набрало законної сили, оскільки ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу. В межах апеляційного провадження ОСОБА_1 заявлено клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи, посилаючись на державний акт серії ЛВ № 012438 від 28.06.2002 року, зареєстрований у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 115, в тому числі і заявляючи питання про відповідність площі земельної ділянки згідно державного акту фактичному його користуванню, піднімаючи питання межі між земельними ділянками, які належать йому та їй, ОСОБА_3 , її порушення, ставлячи експерту запитання про площу самозахопленої нею частини земельної ділянки. Наголошує суду про те, що другий примірник державного акту на площу земельної ділянки 1,2547 га був відсутній як в Лавриківській сільській раді, так і на сьогоднішній день відсутній у правонаступника Добросинсько-Магерівській сільській раді Львівського району Львівської області. Також нема другого аналогічного примірника даного державного акту і у Відділі № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, яке є правонаступником Відділу у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області. Звертаю увагу суду на те, що:

1) згідно акта комісії Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області № 440 від 29.11.2019 року, який долучила до письмових пояснень вбачається, що комісія, виїхавши на місце, встановила, що межі між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 можуть встановити сертифіковані землевпорядні служби тому, що ОСОБА_3 немає приватизованої присадибної земельної ділянки межі не встановлені, а ОСОБА_1 має два державні акти на присадибну земельну ділянку. Тому комісія вважала за необхідне зберегти межі, які існують з часу забудови;

2) Згідно листа Відділу у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Головного управління Держгеокадастру у Львівській області № П-48/0-0 23-50/135-20 від 24.07.2020 року, видно, що відповідно до Книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Лавриківської Ради народних депутатів, підтверджують факт реєстрації 28.06.2002 року за номером 126 державного акта ЛВ 012438, виданого на ім`я ОСОБА_1 , на землі загальною площею 0,8434 та, цільове призначення-ОЖБ. В Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Лавриківської Ради народних депутатів, відсутня інформація про реєстрацію державного акта на право приватної власності на землю ЛВ 012438, зареєстрованого 28.06.2002 року за № 115, виданого на ім`я ОСОБА_1 , на земельну ділянку площею 1,2547 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, ведення особистого селянського господарства;

3) з листа Лавриківської сільської ради № 438 від 05.12.2019 року, який був адресований ОСОБА_1 , йому було повідомлено, що державний акт на право приватної власності на землю ЛВ №012438 під № 115, площа 1,2547 га в книзі реєстрації не зареєстрований. Під №115 в книзі реєстрації державних актів зареєстрований державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_5 , жительки с. Окопи. Зазначено ОСОБА_1 , що його державний акт на право приватної власності на землю ЛВ № 012438, площею 0,8435 га, зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів під № 126, виданий 28.06.2002 року. Також вказано, що в Лавриківській сільській раді немає в архівних документах рішення від 04.05.2001 року № 4;

4) із копії державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28.06.2002 року виданого ОСОБА_1 на підставі 8-ої сесії ІІ-го демократичного скликання Лавриківської сільської ради народних депутатів від 04.05.2001 року видно, що передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,8434 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території с. Городжів Лавриківської сільської ради. Землю передано для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства. Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки вбачається, що фактично земельна ділянка загальною площею 0,8434 гектара складається з 4 (чотирьох) окремих земельних ділянок: перша- площею 0,2840 га. друга- площею 0,2142 га, третя- площею 0,1827 га. четверта- площею 0.1625. Те, що це окремі земельні ділянки підтверджується і різними володільцями суміжних земельних ділянок;

5) згідно копії державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28.06.2002 року щодо площі земельної ділянки 1,2547 гектарів видно що згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки фактично земельна ділянка загальною площею 1,2547 гектарів складається з 4 (чотирьох) окремих земельних ділянок: перша- площею 0,6953 га, друга- площею 0,2142 га, третя- площею 0,1827 га, четверта- площею 0,1625 га. Те, що це окремі земельні ділянки підтверджується і різними володільцями суміжних земельних ділянок. Тобто, фактично розбіжність є в площі однієї земельної ділянки, яка згідно державного акта, який стосується загальної площі земельної ділянки 0,8434 гектарів, а конкретно даної земельної ділянки площею 0,2840 га, межує від А до Б із землями загального користування, від Б до В із землями гр. ОСОБА_7 , а не ОСОБА_8 (відповідача у справі), від В до Г із землями загального користування, від Г до А із землями гр. ОСОБА_3 . В той же час згідно державного акта, який стосується загальної площі земельної ділянки 1,2547 гектарів, а конкретно даної земельної ділянки площею 0,6953 га. межує від А до Б із землями гр. ОСОБА_3 , від ОСОБА_9 до В із землями сільської ради (р. Біла), від В до Г. із землями сільської ради (канал), від Г до А. із землями загального користування (вулиця Вільна). Фактично із державного акту на загальну площу 1,2547 га, на її думку видно, що в такому об`єднано земельну ділянку для обслуговування будинку та земельну ділянку, належну ОСОБА_7 , яка була крайньою до каналу по АДРЕСА_1 згідно державного акту на загальну площу 0,8434 га. В цьому і полягає розбіжність в площі земельної ділянки, наданої для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_3 . Документів, які б підтверджували приєднання землі в жодному органі, зокрема в сільській раді, немає;

6) державний акт серії ЛВ № 012438 на загальну площу 1,2547 га, видавався на підставі VIII сесії III демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 04.05.2001 року за № 4, якого в сільській раді немає і на скільки їй відомо, відсутнє таке рішення і у самого ОСОБА_1 ;

7) у державному акті серії ЛВ № 012438 на загальну площу 1,2547 га датою видачі такого зазначено 28.06.2002 року, цільове призначення вказане як для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства. Підставою видачі зазначено рішення сільської ради від 04.05.2001 року № 4. Станом на 04.05.2001 року діяв Земельний кодекс Земельний кодекс України 1990 року (Відомості Верховної Ради УРСР, 1991 р., № 10, ст. 98; Відомості Верховної Ради України, 1992 р„ № 25, ст. 354; 1993 р., № 10, ст. 79, № 26, ст. 276; 1999 р., № 18, ст. 138; 2000 р., № 39, ст. 333), який не передбачав такого цільового призначення землі як ведення особистого селянського господарства, а було таке цільове призначення як ведення особистого підсобного господарства. Цільове призначення землі для ведення особистого селянського господарства встановлене вже в Земельному кодексі України № 2768-ІІІ, який був прийнятий 25.10.2001 року, тобто після рішення Лавриківської сільської ради № 4 від 04.05.2001 року, про яке зазначено в спірному державному акті. Даний Земельний кодекс України набрав чинності 01.01.2002 року;

8) згідно з виписки з погосподарської книги станом на 01.12.1995 року за Вих. № 58 від 28.10.2022 року, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області видно, що станом на 01.12.1995 року за особовим рахунком в погосподарській книзі № 896, головою двору за адресою: АДРЕСА_1 , був ОСОБА_1 , числиться земельна ділянка площею 0,30 га. Дану виписку вона долучила до матеріалів справи.

9) згідно з виписки з погосподарської книги станом на 01.06.2002 року за Вих. № 54 від 28.10.2022 року, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, станом на 01.06.2002 року за особовим рахунком в погосподарській книзі № 791, головою двору за адресою: АДРЕСА_1 , був ОСОБА_1 , числиться земельна ділянка орієнтовною площею 0,60 га, під будівлями 0,05 га, для ведення ОСГ- 0,25 га, для товарного виробництва- 0,30 га. Дану виписку долучає до матеріалів справи;

10) відповідно до виписки з погосподарської книги станом на 27.10.2022 року за Вих. № 50 від 27.10.2022 року, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області станом на 27.10.2022 року за особовим рахунком в погосподарській книзі № 08-0876-1, головою двору за адресою: АДРЕСА_1 , був ОСОБА_1 , числиться земельна ділянка орієнтовною площею 0,8434 га, під будівлями 0,2840 га, для ведення ОСГ- 0,5594 га. Для індивідуального садівництва ОСОБА_1 було надано земельну ділянку площею 0.1200 га. Дану виписку долучає до матеріалів справи.

Наголошує суду, що з виписок з погосподарських книг не вбачалося і не вбачається наявність у ОСОБА_1 земельних ділянок загальною площею 1,2547 га, про що зазначено в державному акті серії ЛВ № 012438;

11) з копії державного акту, виданого ОСОБА_5 , копію якого додає до пояснень видно, що саме даний державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 115;

12) з рішення № 2-243-246 Лавриківської сільської ради народних депутатів Жовківського району Львівської області та додатку (списку) до даного рішення від 23.11.1995 року «Про приватизацію земельних ділянок громадян», яке додає на підтвердження своїх пояснень, видно, що передано у приватну власність земельні ділянки громадянам в межах населеного пункту згідно списку, що додається. Зобов`язано громадян оформити державний акт, який підтверджує право приватної власності на землю. Згідно списку громадян Лавриківської сільської ради, яким безкоштовно передається земельні ділянки у приватну власність видно, що під № 97 зазначено про передачу ОСОБА_1 , у власність земельної ділянки площею 0,25 га. Наголошує, що жодних рішень про внесення змін у дане рішення № 2-243-246 чи його скасування сільською радою не приймалося.

ОСОБА_3 в судовому засіданні надала аналогічні пояснення щодо підстав та предмету позову. Вважає, що підстав для задоволення позову немає, а тому в позовних вимогах позивача слід відмовити зв повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім випадків,встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438 від 28.06.2002 року ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 1,2547 га, розташована на території села Городжів Жовківського району Львівської області, цільове призначення - обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства. Зазначений Державний акт був виданий на підставі рішення VIII сесії III демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 04.05.2001 року за № 4 та зареєстрований у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 115, що видно з його копії (а.с. 7 том № 1).

З метою виготовлення технічної документації на зазначену земельну ділянку та у зв"язку із необхідністю присвоєння кадастрових номерів ОСОБА_1 звернувся у сертифіковану землевпорядну організацію. Під час здійснення обмірів земельної ділянки для обслуговування житлового будинку землевпорядною організацією було встановлено, що фактичні межі земельної ділянки, належної ОСОБА_1 , не співпадають з розмірами, зазначеними у Державному акті про право приватної власності на землю (серія ЛВ 012438). Найбільша розбіжність у 2 м. проходить по межі від Г до А - землі загального користування ( АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується копією довідки № 07-01 від 14.07.2020 року, виданою ФОП ОСОБА_4 , який здійснював обміри земельної ділянки (а.с. 8 том № 1).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було скеровано Лавриківській сільській раді Жовківського району Львівської області кілька заяв щодо визначення меж належної йому на праві приватної власності земельної ділянки згідно Державного акту серії ЛВ 012438 від 28.06.2002 року та видачі копії рішення VIII сесії III демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 04.05.2001 року № 4, яке було підставою для видачі відповідного Державного акту.

У відповідь на зазначені заяви Лавриківська сільська рада Жовківського району Львівської області надіслала лист № 438 від 05.12.2019 року, в якому зазначила, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438 під № 115 в Книзі реєстрації державних актів не зареєстрований. Під № 115 в Книзі реєстрації державних актів зареєстрований державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_5 , жительки села Окопи. Державний акт ОСОБА_1 на право приватної власності на землю ЛВ 012438 площею 0,8434 та зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів під № 126 та видано 28.06.2002 року. Крім того, у даному листі було зазначено, що у Лавриківській сільській раді Жовківського району Львівської області відсутнє в архівних документах рішення VIII сесії III демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 04.05.2001 року № 4, що підтверджуєтья копією такого листа (а.с. 4 том № 1).

23.10.2020 року представник позивача - адвокат Брона М.В. звернулась до Відділу у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з адвокатським запитом про надання копії Державного акту, виданого на ім`я ОСОБА_1 та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів під № 126.

У відповідь на даний адвокатський запит Відділом у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області було надіслано лист, додатком до якого було долучено копію вищезазначеного Державного акту (а.с. 9 том № 1).

Під час ознайомлення з копією наданого Державного акту було встановлено, що він абсолютно не відповідає примірнику Державного акту, наявного у ОСОБА_1 , що суперечить нормам законодавства, які діяли на момент видачі ОСОБА_1 державного акту.

Відповідно до п. 2.14. Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43 Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, який діяв на момент видачі ОСОБА_1 спірного Державного акту (2002 рік) та втратив чинність згідно з Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03.07.2013 року № 404 (надалі - Інструкція), державний акт на право власності на земельну ділянку складається у двох примірниках, підписується посадовими особами в такій послідовності: начальник державного органу земельних ресурсів, голова (керівник) органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади та особа, що здійснила реєстрацію акта. Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою складається у двох примірниках, підписується посадовими особами в такій послідовності: начальник державного органу земельних ресурсів та голова місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Пунктами 4.1. та 4.2. Інструкції було передбачено, що власники земельних ділянок, землекористувачі та орендарі зберігають видані їм державні акти і договори як документи періодичного використання, а Другий примірник державного акта або договору зберігаються у вогнетривких шафах у приміщеннях відповідних рад чи державних адміністрацій або за їх дорученням - у приміщеннях районних (міських) відділів (управлінь) земельних ресурсів Держкомзему України.

Відповідно до вищезазначених норм Інструкції випливає, що два примірники Державного акта мають бути ідентичними один одному.

При ознайомленні позивача з копією Державного акту ЛВ 012438 від 28.06.2002 року, який перебуває у Лавриківській сільській раді, ним виявлено, що по своєму змісту він абсолютно не відповідає Державному акту ЛВ 012438 від 28.06.2002 року, який наявний у нього - ОСОБА_1 .

Насамперед суд звертає увагу на те, що у Державному акті, який є у Відділі у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, зазначено, що такий видано ОСОБА_1 , який мешкає в АДРЕСА_4 .

Проте, як ствердив позивач, такої вулиці у селі Городжів не існує, а він - ОСОБА_1 ніколи не мешкав у АДРЕСА_1 .

Даний факт жодними доказами не спростовано, а тому судом береться до уваги.

Суд звертає увагу на те, що у примірнику Державного акта, зареєстрованого за № 115, зазначено, що такий видано на підставі рішення VIII сесії III демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 04.05.2001 року за № 4, а у Державному акті, зареєстрованому під номером 126, зазначено, що такий видано на підставі рішення 8-ої сесії II -го демократичного скликання Лавриківської сільської ради народних депутатів від 04 травня 2001 року, однак ІІ-е демократичне скликання відбувалось з 1994 року по 1998 рік, що саме по собі унеможливлює винесення такого рішення у 2001-му році.

Крім цього, у вищезазначеному Державному акті наявне виправлення, а саме закреслено номер, за яким акт зареєстровано у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю, рукописним текстом дописано «читати 126» та скріплено підписом і печаткою голови Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області Поріцьким Т.

Відповідно до п. 2.9 Інструкції заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" та його структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів здійснюється з використанням комп`ютерної техніки.

У даному випадку Державний акт, зареєстрований за номером АДРЕСА_5 , було частково заповнено рукописними записами.

Крім цього, наявна відмінність і у загальній площі земельних ділянок, переданих ОСОБА_1 у приватну власність, оскільки у примірнику Державного акта, наявного у ОСОБА_1 , загальна площа земельних ділянок зазначена 1,2547 га, а у примірнику Державного акта, наявного у Відділі у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області - 0,8434 га.

Основна відмінність у площах земельних ділянок наявна у ділянці № НОМЕР_2 , зображеній на примірнику Державного акта, зареєстрованого за № 126, площа якої вказана 0,2840 га, а на примірнику Державного акта, зареєстрованого за № 115, площа даної земельної ділянки становить 0,6953 га і саме ця площа відповідає фактичному користуванню ОСОБА_1 земельною ділянкою, підтверджується планом земельної ділянки, виготовленим ТзОВ «Терразем» у 2021 році на замовлення Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області. Землевпорядною організацією було встановлено, що ОСОБА_1 користується земельною ділянкою площею 0,6832 га, і також було встановлено зменшення площі земельної ділянки, належної ОСОБА_1 , у розмірі 0,0121 га за рахунок зведення огорожі суміжним землекористувачем, що видно з копії плану земельної ділянки (а.с. 12).

Як вже зазначалось вище, Лавриківська сільська рада Жовківського району Львівської області надала ОСОБА_1 відповідь про те, що рішення VIII сесії III демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 04.05.2001 року за № 4 в архівних документах сільської ради не збереглось.

В той же час, архівним відділом Жовківської районної державної адміністрації представника позивача - адвоката Брона М.В. повідомлено про те, що документи Лавриківської сільської ради (протоколи засідань виконкому, сесій сільської ради) на державне зберігання в архів передані до 1990 року. За згаданим рішенням запропоновано звернутись до Лавриківської сільської ради, що видно з копії такого листа (а.с.201 том № 1).

Представником позивача - адвокатом Брона М.В., було подано адвокатські запити до ОСОБА_10 , який з 2000 по 2012 роки займав посаду землевпорядника у Лавриківській сільській раді і який підписував Державний акт, виданий ОСОБА_1 , а також до ОСОБА_11 , який розробляв технічну документацію на земельні ділянки ОСОБА_1 , у відповідях на які обидва зазначили, що як розробка технічної документації, так і виготовлення Державного акта на право приватної власності на землю, зареєстрованого за реєстровим № 115, не були б можливими без наявності рішення органу місцевого самоврядування і саме на підставі такого рішення вони мало право на відповідне виконання робіт. Крім цього, ОСОБА_10 зазначив, що він особисто реєстрував Державний акт ОСОБА_1 у Книзі реєстрації державних актів за номером 115, а щодо примірника Державного акту, наявного у Відділі у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, зареєстрованого за номером 126 йому нічого не відомо, що видно з копій таких запитів та відповідей на нипх (а.с.13-19 том № 1).

Виявивши вищевказані розбіжності у Державних актах, ОСОБА_1 звернувся до Жовківського районного суду Львівської області із позовом до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

19.05.2022 року Жовківським районним судом Львівської області винесено рішення у справі, яким:

- узадоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права приватної власності на земельну ділянку площею 1,2547 га, розташовану на території АДРЕСА_2 , цільове призначення - обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28.06.2002 року, виданого на підставі рішення VIII сесії III-го демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 04.05.2001 року за № 4 та зареєстрованого у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 115 - відмовлено;

- у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_3 , усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 шляхом демонтажу самовільно встановленої ОСОБА_3 огорожі, яка проходить по межі від Г до А (землі загального користування) по АДРЕСА_2 - відмовлено. У вимогах про солідарне стягнення з Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області як правонаступника Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області та ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 сплаченого судового збору в сумі 1681 грн. 60 коп. - відмовлено;

- у вимогах про солідарне стягнення з Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області як правонаступника Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області та ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 сплачених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. - відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 24 липня 2020 року, а саме скасовано заборону Добросинсько-Магерівській сільській раді Львівського району Львівської області як правонаступнику Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області, та ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії, пов`язані зі встановленням та відновленням меж, наданням дозволу на виготовлення технічної документації, безпосереднім виготовленням технічної документації та переданням у власність земельної ділянки, яка проходить по межі між земельною ділянкою, належною на праві приватної власності ОСОБА_1 та землями загального користування, фактичним землекористувачем яких є ОСОБА_3 , позначеною у Державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28.06.2002 року, зареєстрованого у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 115 на плані зовнішніх меж земельної ділянки літерами від «Г» до «А», які були застосовані до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі № 444/1831/20,

що видно з копії такого рішення долученого представником позивача до матеріалів цивільної справи (а.с.215-222 том № 1).

Однак, дане рішення не набрало законної сили з підстав подачі апеляційної скарги позивачем ОСОБА_1 .

08.06.2023 року Львівським апеляційним судом винесено постанову у відповідності до якої апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 травня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на земельні ділянки площею 1,2547 га, розташовані на території села Городжів, Жовківського району Львівської області, цільове призначення - обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ №012438 від 28 червня 2002 року, виданого на підставі рішення VIII сесії ІІІ-го демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 04 травня 2001 року за№ 4.

Зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою, розташованою в АДРЕСА_2 , площею 0,6953 га, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28 червня 2002 року Лавриківської сільської Ради народних депутатів, шляхом демонтажу самовільно встановленої ОСОБА_3 огорожі, яка проходить по межі, позначеній в державному акті від літери А до літери Б.

Судове рішення набрало законної сили 08.06.2023 року, що видно з його копії долученого представником позивача до матеріалів цивільної справи (а.с.223-233 том № 1).

У зв"язку із наведеним, внаслідок зазначених обставин, з метою захисту своїх порушених майнових прав та законних інтересів, ОСОБА_1 вимушений звернутись з позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Пунктом 10 статті 28-1 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набуття чинності цим Законом, є дійсними.

Згідно з пунктом 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Норми статтей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власнику майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулись чи є підстави передбачати можливість порушення його права у майбутньому. Власник вправі звернутись до суду з вимогою про захист порушеного врава будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній до 05.03.2009) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Статті 116, 118 Земельного кодексу України передбачають, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади. Частиною 5 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

За положеннями статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

В силу ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він

суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частинами першою, другою статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що

держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності

на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-

яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням

права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної

влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування,

який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна

визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 Цивільного кодексу України якщо інше не встановлено

законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом

державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого

самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до

видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник

має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України, порушені права власників

земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Як

вбачається із ст. 153 Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений

права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та

іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом

виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права

особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною

ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з

приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що

перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування

територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 Цивільного кодексу України.

Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном.

Шляхом повного, всебічного, неупередженого дослідження матеріалів справи, вивчення кожного доказу окремо та всіх доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність позивачем правових підстав для задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41).

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438 від 28 червня 2002 року, виданий ОСОБА_1 на підставі рішення 8-ої сесії ІІ-го демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 4 травня 2001 року № 4 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,8434 га, розташованої на території села Городжів Лавриківської сільської ради, цільове призначення - обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, зареєстрований у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 126.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 12 січня 2024 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.