Справа № 185/4869/24
Провадження № 2-о/185/211/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2024 року м.Павлоград

06 травня 2024 року Кисельова О.М., в порядку окремого провадження, звернулася до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що син заявниці ОСОБА_1 веде асоціальний спосіб життя, зловживає алкоголем, ображає заявницю, виражається на її адресу нецензурною лайкою. Заявниця неодноразово потерпала від фізичного домашнього насильства за фактом якого зверталася до поліції, проте притягнення до адміністративної відповідальності ніяк не вплинули на поведінку кривдника. У зв`язку із психологічним насиллям з боку ОСОБА_1 , що виражається у погрозах, заявник потребує захисту в формі обмежувального припису.

Ухвалою суду від 06 травня 2024 року провадження у справі відкрито.

У судове засідання з`явилась заявниця, заінтересована особа ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини неявки, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду.

Вислухавши заявницю, дослідивши письмові докази, повно та всебічно дослідивши усі обставини справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Заявниця суду пояснила, що її син ОСОБА_1 також зареєстрований за цією ж адресою.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2024 року (справа № 185/845/24, провадження № 3/185/577/24), ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено штраф в розмірі 170 грн. В даній постанові судом встановлено, що 09.01.2024 року о 20:00 год. ОСОБА_1 , за місцем спільного мешкання, вчинив відносно своєї матері ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні на її адресу нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю. Постанова набрала законної сили 16 лютого 2024 року.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року (справа № 185/2272/24, провадження № 3/185/1094/24), ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено штраф в розмірі 170 грн. В даній постанові судом встановлено, що 10.02.2024 року о 19:00 год. ОСОБА_1 , за місцем мешкання, вчинив відносно своєї матері ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю. Постанова набрала законної сили 22 березня 2024 року.

Згідно відомостей з Інформаційного порталу Національної поліції України, ОСОБА_1 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за розпивання алкогольних напоїв у громадських місцях, вчинення домашнього насильства та дрібне хуліганство. Мав тимчасовий заборонний припис з 09.01.2024 по 14.01.2024 року.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст. 82 ЦПК України).

В судовому засіданні заявниця надала пояснення, що у грудні її син зателефонував та попросився додому, де вони разом із заявницею зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 належить матері заявниці ОСОБА_3 , яка в свою чергу проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 частина якої належить сину ОСОБА_1 . Після того, як він переїхав у будинок, почав випивати, вести себе неадекватно, влаштовувати скандали. Через певний час погрожував, вимагав сплатити за частину майна, яке йому належить. Заявниця без реєстрації шлюбу проживає зі співмешканцем, який не зареєстрований за зазначеною адресою. Пояснила, що планує залишити тимчасово місце свого проживання, але має побоювання, що її син влаштує сварки з її співмешканцем та може завдати шкоди її майну, що знаходиться в будинку. Вказала, що саме побиття було десь 10 років тому, проте погрози та психологічне насильство останній раз було у лютому. Також суду пояснила, що з лютого 2024 року ОСОБА_1 домашнього насильства не здійснював. Крім наданих двох постанов суду жодних доказів здійснення насильства з боку ОСОБА_1 заявниця не надала.

Судом їй було роз`яснено можливість заявити клопотання про витребування доказів, виклик свідків, проведення експертиз тощо. Проте, заявниця не скористалась своїм правом заявити такі клопотання та пояснила, що жодних доказів здійснення насильства з боку ОСОБА_1 крім наданих немає.

Згідно статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом стосовно кривдника є встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Проте, з пояснень заявниці вбачається, що основною метою звернення з заявою до суду є не намагання забезпечити свою безпеку чи попередити вчинення насильства, а необхідність забезпечити неможливість перебування ОСОБА_1 за місцем її проживання на час її відсутності.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини мають батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування (ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому (стала судова практика з 2019 по 2023 роки, справи №№ 363/3496/18; 452/317/19, 570/2528/20, 344/1046/21, 711/3693/22). Заявнику слід зазначити обставини, що свідчать про необхідність видачі обмежувального припису та докази, що їх підтверджують. Докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді: це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника; докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису. (Постанова ВС від 9 червня 2022 року, справа № 216/4309/21).

За таких обставин, оскільки реальної загрози життю та здоров`ю заявниці судом не встановлено, а зазначена фактична мета звернення до суду з заявою направлена не на попередження домашнього насильства відносно заявниці чи забезпечення її безпеки, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у видачі обмежувального припису.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судові витрати, відповідно до частини 3 статті 350-5 ЦПК України, відносяться за рахунок держави.

Керуючись ст. 265, 350-1, 350-8 ЦПК України, суд -

вирішив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя М. М. Перекопський