Справа № 345/4280/23
Провадження № 22-ц/4808/319/24
Головуючий у 1 інстанції Гапоненко Р. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретарів Гудяк Х.М., Кузнєцова В.В.,

з участю представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оріана» про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 07 грудня 2023 року під головуванням судді Гапоненка Р.В. у м. Калуш,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до АТ «Оріана» про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначив, що з 09.01.2020 його прийнято на роботу у АТ «Оріана» на посаду фахівця із організації майнової безпеки відділу з матеріально-технічного забезпечення та збереження майна, а 10.03.2023 переведено технічним керівником начальником відділу з матеріально-технічного забезпечення та збереження майна.

Його 01.06.2023 ознайомлено з наказом № 82 від 01.06.2023 «Про попередження про заплановане вивільнення» та в цей день повідомлено про заплановане вивільнення та запропоновано п`ять посад, які будуть вакантними у зв`язку із введенням в дію нового штатного розпису від 07.08.2023.

Він 05.08.2023 звернувся із заявою до представника роботодавця виконуючого обов`язки генерального директора із заявою про переведення з запропонованих посад, однак листом від 07.08.2023 № 974 йому відмовлено у переведенні.

Посилаючись на заборону скорочення працівників без згоди органу приватизації, встановлену Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна», а також на відсутність повноважень у виконуючого обов`язки генерального директора на звільнення позивача з роботи і порушення роботодавцем процедури звільнення відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, просив: визнати протиправними та скасувати накази АТ «Оріана» № 81 від 01.06.2023 «Про затвердження штатного розпису», № 82 від 01.06.2023 «Про попередження про заплановане вивільнення» в частині запланованого його звільнення, № 118-к від 07.08.2023 «Про звільнення з роботи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 » в частині його звільнення з 07.08.2023; поновити його на посаді технічного керівника начальника відділу з матеріально-технічного забезпечення та збереження майна з 07.08.2023; стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.08.2023 до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становить 27 700 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 07 грудня 2023 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Оріана» про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що п. 4 ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачає отримання саме згоди органу приватизації на скорочення чисельності працівників і не їх абстрактної чисельності, а окремо взятих посад, їх конкретно визначену кількість. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що скорочення передбачало зменшення кількості штатних одиниць у кількості 29 одиниць та відділу сторожової охорони відповідно скорочення кількості працівників, а не його посади, так як вона не була передбачена у листі відповідача № 536 від 12.05.2023.

Суд першої інстанції не врахував, що ФДМ України, як акціонер відповідача, знає про ситуацію, що відбувається на підприємстві, чітко зазначає, що саме дирекція є тим органом, що наділений повноваженнями при скорочення чисельності працівників з врахуванням дотриманням вимог чинного законодавства, а не одноособово в.о. генерального директора.

При цьому, в переліку наказу №82 від 01.06.2023 року «Про попередження про заплановане вивільнення» відсутня його посада - технічний керівник-начальник відділу з матеріально-технічного забезпечення та збереження майна.

Суд першої інстанції не повно дослідив процедуру скорочення працівників, не надав оцінку протоколу загальних зборів трудового колективу АТ «Оріана» від 01.06.2023, дійшов хибних висновків, що в.о генерального директора відповідача наділений повноваженнями щодо скорочення та вивільнення працівників, так як такі повноваження надані статутом саме Дирекції відповідача.

Відповідач умисно ввів його в оману, запропонувавши саме йому посаду заступника генерального директора з комерції, але не задовольнив його заяву від 05.08.2023, а навмисно затягував із її розглядом до часу звільнення. Ним не надавалося до відповідача жодної відмови від прийнятої пропозиції щодо переведення на будь-яку іншу посаду, а навпаки він подав заяву від 04.08.2023 про переведення з запропонованих посад, у якій зазначив, що відповідно повідомлення «Про заплановане вивільнення» від 01.06.2023 з доведених до відома перелік посад АТ «Оріана», які будуть вакантними з 08.08.2023, він дає згоду.

Відповідачу були відомі відомості щодо переважного права на залишення на роботі, кваліфікації і досвіду, але умисно ним приховані від суду, а суд не взяв до уваги відомості зазначені в його трудовій книжці, що підтверджують саме його кваліфікацію на різних керівних посадах, не надав належної оцінки таким доказам як освіта та стаж роботи у відповідній сфері. Законодавець в КЗпП України вказує, що переважне право при скороченні мають особи з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а не які дипломи має працівник та, зокрема, він.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що лист від 07.08.2023 про відмову в переведенні датований тим же часом, що і наказ про звільнення з роботи. Більше того, цей лист він отримав уже після видачі самого наказу. А тому у нього була відсутня можливість написати іншу заяву на переведення на іншу посаду, яка була вакантною у відповідача до 07.08.2023, вважаючи, що відповідач не повідомив його про відмову на переведення, а інших заяв на цю вакансію не поступали та відповідачем не надані до суду. Тому він вірив, що його буде переведено на цю посаду, маючи великий трудовий досвід, займав різні керівні посади та пройшов підвищення кваліфікації.

Відповідач своїми діями обіцяв йому працевлаштуватися з 07.08.2023 згідно повідомлення, але з незрозумілих причин сам і не виконав свої ж приписи та вимоги ст. 49-2 КЗпП України. Відповідач безпідставно відмовив у такому переведенні на посади, що ним же запропоновані, а це факт, який підтверджує порушення його права на працю. Також посада «заступник генерального директора з комерції» була вакантна довгий проміжок часу та залишається вакантною.

Також судом першої інстанції порушено строк розгляду цієї категорії справ, його право на доступ до суду, оскільки його не допустили до судового засідання.

У суду були наявні усі підстави для самовідводу через те, що ОСОБА_8 , який здійснював підготовку матеріалів для скорочення працівників, процесуальних документів, візував наказ про його звільнення, деякий час тимчасово виконував обов`язки генерального директора АТ «Оріана», та головуючий у справі у 2017 році були делегатами на XIV з`їзд суддів України.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Оріана» вказує, що листом від 12.05.2023 до ФДМ України підприємство не просило згоди на скорочення саме посад, які введено новим штатним розписом, а просило надати згоду на проведення скорочення чисельності працівників AT «Оріана» без зазначення конкретних посад. Більше того, у листі від 29.05.2023 ФДМ України вказав, що не заперечує стосовно скорочення чисельності працівників AT «Оріана» з дотриманням вимог чинного законодавства.

Чинним законодавством, в тому числі ч. 4 ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», не передбачено отримання згоди органу приватизації на проведення скорочення конкретно визначених посад.

Не відповідає дійсності твердження апелянта про відсутність посади технічного керівника - начальника відділу з матеріально-технічного забезпечення та збереження майна в переліку посад, які містяться в наказі № 82 від 01.06.2023, оскільки в цьому наказі міститься вказівка фахівцю з кадрової роботи підготувати та вручити письмові повідомлення про наступне вивільнення працівникам, в тому числі ОСОБА_1 - технічному керівнику - начальнику відділу з матеріально-технічного забезпечення та збереження майна.

Зазначає, що згідно п.п. 9 п. 18.29 статуту AT «Оріана» генеральний директор має право приймати на роботу, звільняти з роботи. Приймати інші рішення з питань трудових відносин товариства з працівниками товариства з урахуванням положень цього статуту. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником AT «Оріана» є ОСОБА_9 , який і підписав оспорюваний позивачем наказ про звільнення.

Необґрунтованим є твердження ОСОБА_1 про те, що повноваженнями щодо його звільнення наділена виключно Дирекція товариства, як це передбачено п.п. 10 п. 18.19 Статуту товариства, так як п. 18.28 Статуту генеральному директору товариства надано право одноосібно вчиняти дії, передбачені п. 18.19 Статуту, крім передбачених п.п. 7, 8, 11, 15, 17 п. 18.19 Статуту. Більше того, позивач був прийнятий на роботу відповідно до наказу № 2-к від 08.01.2020, який був підписаний саме в.о. генерального директора.

Також згідно п. 2 посадової інструкції заступника генерального директора з комерції на цю посаду може бути призначена особа, яка має вищу економічну освіту та стаж роботи не менше 3 років на відповідній посаді.

Оскільки у ОСОБА_1 не було необхідної освіти та стажу роботи, листом № 974 від 07.08.2023 товариство відмовило у переведенні.

Твердження апелянта, що у нього було переважне право на залишення на роботі, як у особи з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, є надуманими, оскільки сам факт перебування на керівній посаді не може підміняти собою факту отримання особою відповідної освіти та наявності досвіду роботи на конкретній посаді.

Згоди на переведення на інші вакантні посади апелянт не надав.

Необґрунтованими є доводи апелянта про порушення судом першої інстанції його право на доступ до суду, оскільки він не був допущений в судове засідання. При відкритті провадження у справі суд ухвалив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику сторін, що відповідає положенням п. 2 ч. 4 ст. 19 ЦПК України.

Також абсурдними та надуманими є твердження апелянта про порушення головуючим суддею принципів поведінки суддів та практики ЄСПЛ, правил самовідводу при розгляді справи. Вказані ОСОБА_1 в апеляційній скарзі обставини не викликають жодних сумнівів в неупередженості або об`єктивності судді при розгляді справи, не підтверджують факту перебування в дружніх відносинах чи навіть знайомства судді та представника товариства і наявності у судді упередженості щодо одного з учасників процесу.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

Представник АТ «Оріана» в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи. Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з його неявкою не вбачає.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, ураховуючи таке.

Відповідно до ч. 1, 2, 3-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що наказом АТ «Оріана» від 08.01.2020 №2-к позивача з 09.01.2020 прийнято на роботу у АТ «Оріана» на посаду фахівця із організації майнової безпеки відділу з матеріально-технічного забезпечення та збереження майна і наказом від 09.03.2023 №47-К з 10.03.2023 позивача переведено технічним керівником начальником відділу з матеріально-технічного забезпечення та збереження майна(а.с. 7, 68).

Наказом АТ «Оріана» від 01.06.2023 № 81 затверджено і введено в дію з 08.08.2023 штатний розпис АТ «Оріана» (а.с. 13).

Наказом АТ «Оріана» від 01.06.2023 № 82 наказано фахівцю з кадрової роботи підготувати письмові повідомлення про наступне вивільнення 07.08.2023 з пропозицією про переведення на вакантні посади (за наявності) працівникам, зокрема і позивачу (а.с. 9).

На підставі вищевказаного наказу ОСОБА_1 01.06.2023 був попереджений про майбутнє звільнення із займаної посади 07.08.2023, а також йому було доведено до відома перелік посад підприємства, які будуть вакантними з 08.08.2023, для вирішення питання щодо можливого переведення: заступника генерального директора з економіки та фінансів; заступника генерального директора з комерції; заступника генерального директора начальника юридичного відділу; начальника відділу управління майном 0,5 штатної одиниці; завідувача господарства керівника групи з господарського забезпечення 0,5 штатної одиниці (а.с. 10).

При цьому, повідомлення містить зауваження, що у разі прийняття пропозиції про переведення необхідно ознайомитися з посадовими інструкціями запропонованих посад та подати заяву не пізніше 07.08.2023. У разі відмови у той самий термін повідомити про прийняте рішення фахівця з кадрової роботи.

Позивач 05.08.2023 подав в.о. генерального директора заяву про його переведення з посади начальника відділу з матеріально-технічного забезпечення та збереження майна АТ «Оріана» на вакантну посаду - заступника генерального директора з комерції (а.с. 11).

АТ «Оріана» листом від 07.08.2023 повідомлено позивача про те, що його заява не може бути задоволена, оскільки він не має визначеної посадовою інструкцією генерального директора з комерції освіти та стажу роботи у відповідній сфері (а.с. 12).

Наказом від 07.08.2023 № 118-К позивача звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8).

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги ст. 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення вимог про визнання протиправним та скасування наказу АТ «Оріана» про затвердження штатного розпису від 01.06.2023 № 81, про визнання протиправним та скасування наказу № 82 від 01.06.2023 в частині запланованого вивільнення ОСОБА_1 , а твердження позивача про відсутність компетенції на прийняття рішення у органу, який прийняв рішення про його звільнення, є помилковим. Також судом спростовано твердження позивача про відсутність згоди органу приватизації на проведення скорочення працівників, доводи про порушення процедури скорочення позивача не знайшли свого підтвердження, а відповідач довів законність звільнення позивача. При цьому, враховуючи відмову у задоволенні вимоги про поновлення на роботі, відмовлено також у задоволенні похідної вимоги про стягнення середнього місячного заробітку за час вимушеного прогулу.

З штатного розпису, який затверджено 22.02.2023, вбачається, що в штаті підприємства було передбачено 60 працівників та місячний фонд заробітної плати становив 829 730 грн (а.с. 68).

Згідно штатного розпису, який вводився в дію з 08.08.2023, штат підприємства нараховував 27 одиниці з місячним фондом зарплати 460 210 грн (а.с.69).

Відповідно до протоколу № 27/2023 від 25.05.2023 наглядовою радою AT «Оріана» затверджено організаційну структуру товариства, в якій відсутня посада технічного керівника начальника відділу з матеріально-технічного забезпечення та збереження майна (а.с. 68).

Таким чином, у відповідача фактично відбулися зміни в організації виробництва та праці, на підставі чого було виведено зі штату посаду технічного керівника начальника відділу з матеріально-технічного забезпечення та збереження майна.

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

У постановах від 28 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц (провадження № 61-1350св17) та від 22 січня 2020 року у справі № 451/706/18 (провадження № 61-17296св19) Верховний Суд зазначив, що частиною третьою статті 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Отже, не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. Правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про визнання протиправним та скасування наказу АТ «Оріана» про затвердження штатного розпису від 01.06.2023 № 81, про визнання протиправним та скасування наказу № 82 від 01.06.2023 «Про попередження про заплановане вивільнення» в частині запланованого вивільнення ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 81 Закону України «Про акціонерні товариства» від 27 липня 2022 року №2465-IX (далі за текстом Закон №2465-IX), виконавчий орган акціонерного товариства (далі - виконавчий орган) здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу належить вирішення всіх питань, пов`язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради.

Виконавчий орган діє від імені товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом.

Виконавчий орган може бути колегіальним (правління, дирекція) або одноосібним (директор, генеральний директор).

Згідно ч. 6. ст. 81 Закону №2465-IX голова колегіального виконавчого органу обирається наглядовою радою товариства, якщо інше не передбачено статутом акціонерного товариства.

Голова колегіального виконавчого органу організовує його роботу, скликає та проводить засідання, забезпечує ведення протоколів засідань.

Голова колегіального виконавчого органу має право без довіреності діяти від імені товариства відповідно до рішень колегіального виконавчого органу, зокрема представляти інтереси товариства, вчиняти правочини від імені товариства, видавати накази та надавати розпорядження, обов`язкові для виконання всіма працівниками товариства. Інший член колегіального виконавчого органу також може бути наділений такими повноваженнями, якщо це передбачено статутом акціонерного товариства.

Відповідно до п. 18.1., 18.2., 18.14. статуту АТ «Оріана», який затверджено 08.11.2018, керівництво поточною діяльністю товариства здійснює колегіальний виконавчий орган товариства Дирекція; очолює та керує діяльністю Дирекції Генеральний директор, який обирається та повноваження якого припиняються Наглядовою радою; особа, що виконує повноваження Генерального директора та/або директора, має такий же обсяг прав і обов`язків, та несе таку ж відповідальність що і Генеральний директор та/або директор.

Компетенція Дирекції визначена у пункті 18.19 статуту АТ «Оріана», підпунктом 10 якого передбачено, що Дирекція приймає рішення про прийняття на роботу в Товариство та звільнення з роботи працівників Товариства, а також вирішує інші питання трудових відносин із працівниками Товариства. Пунктом 18.28 статуту АТ «Оріана» встановлено, серед іншого, що генеральний директор має право одноосібно вчиняти дії передбачені пунктом 18.19, крім передбачених підпунктами 7, 8, 11, 15, 17.

Тобто, генеральному директору делеговано право одноосібно реалізовувати повноваження Дирекції, визначені у підпункті 10 пункту 18.19, і обмеження повноважень генерального директора на цей підпункт не поширюються.

При цьому, згідно підпункту 9 пункту 18.29 статуту АТ «Оріана», генеральний директор має право приймати на роботу, звільняти з роботи, приймати інші рішення з питань трудових відносин Товариства з працівниками Товариства, з урахуванням положень цього Статуту.

Із наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом 28.04.2023 в розділі «Назви органів управління юридичної особи» відповідача зазначені: загальні збори і керівник ОСОБА_9 .

На думку колегії суддів апеляційного суду, обґрунтованим є висновок суду першої інстнції про помилковість твердження позивача про відсутність компетенції на прийняття рішення у органу, який прийняв рішення про його звільнення.

З цих підстав не заслуговують на увагу доводи апелянта про неправильність висновків суду першої інстанції, що в.о генерального директора підприємства-відповідача наділений повноваженнями щодо скорочення та вивільнення працівників, так як такі повноваження надані статутом саме Дирекції відповідача.

Такі повноваження визначені статутом АТ «Оріана» та відповідають положенням ч. 6. ст. 81 Закону №2465-IX. Виконуючого обов`язки генерального директора товариства обрано наглядовою радою АТ «Оріана» з укладенням відповідного контракту №02/2023 від 19.04.2023 (а.с. 68).

Згідно ч. 4 ст.12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» з дня прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства або пакета акцій (частки) господарського товариства і до переходу права власності до покупця або припинення приватизації об`єкта приватизації відповідно до частини шостої цієї статті без згоди органів приватизації такі підприємства (товариства), їх уповноважені органи управління не мають права щодо скорочення чисельності працівників підприємства, що приватизується.

Листом від 12.05.2023 № 536 АТ «Оріана» зверталося до ФДМ України щодо надання згоди на скорочення чисельності працівників (а.с. 68л).

ФДМ України листом від 29.05.2023 №10-71-13335 надав АТ «Оріана» згоду на скорочення чисельності працівників (а.с. 69).

Наведеними встановленими обставинами спростовується твердження позивача про відсутність згоди органу приватизації на проведення скорочення працівників.

Доводи апелянта, що скорочення передбачало зменшення кількості штатних одиниць у кількості 29 одиниць та відділу сторожової охорони, відповідно скорочення кількості працівників, а не його посади, так як вона не була передбачена у листі відповідача № 536 від 12.05.2023, є безпідставними.

При розгляді справи не встановлено обставин того, що звертаючись в порядку ч. 4 ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» до ФДМ України товариство просило згоди на скорочення саме посад, які введено новим штатним розписом. Відповідно до вимог вказаної норми закону товариство просило надати згоду на проведення скорочення чисельності працівників AT «Оріана» без зазначення конкретних посад, а ФДМ України вказав, що не заперечує стосовно скорочення чисельності працівників AT «Оріана» з дотриманням вимог чинного законодавства. Чинним законодавством не передбачено отримання згоди органу приватизації на проведення скорочення конкретно визначених посад.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував, що ФДМ України зазначає, що саме дирекція є тим органом, що наділений повноваженнями при скорочення чисельності працівників з врахуванням дотриманням вимог чинного законодавства, а не одноособово в.о. генерального директора.

ФДМ України у листі від 29.05.2023 вказує на положення пп. 12 п. 18.9 статуту AT «Оріана» щодо повноважень Дирекції, пов`язаних з організаційною структурою та штатним розкладом товариства.

Як встановлено судом, наглядовою радою AT «Оріана» за пропозицією в.о. генерального директора затверджено організаційну структуру товариства, в якій відсутня посада технічного керівника начальника відділу з матеріально-технічного забезпечення та збереження майна.

Відповідно до пп. 12 п. 18.9 статуту AT «Оріана» Дирекція організовує розробку та надає на затвердження Наглядовій раді пропозиції щодо організаційної структури товариства, затверджує штатний розклад товариства згідно із затвердженою організаційною структурою товариства. При цьому, як вже зазначанолся, пунктом 18.28 статуту АТ «Оріана» встановлено, що генеральний директор має право одноосібно вчиняти дії передбачені пунктом 18.19, крім передбачених підпунктами 7, 8, 11, 15, 17.

Таким чином, в.о. генерального директора одноосібно реалізовано делеговані повноваження Дирекції, визначені у підпункті 12 пункту 18.19, і обмеження повноважень генерального директора на цей підпункт не поширюються.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення і обґрунтовано виснував, що у відповідача дійсно мало місце скорочення штату працівників, зокрема, скорочення посади позивача. Оспорювані ОСОБА_1 накази прийняті відповідачем в межах наданих Статутом повноважень, дотримано порядок звільнення позивача з роботи. Зокрема, відповідачем дотримано вимог статті 49-2 КЗпП України щодо попередження позивача про наступне вивільнення і про наявність усіх вакантних посад на підприємстві, працювати на яких позивач не виявив бажання, окрім як одної заступника генерального директора з комерції, щодо якої позивач не відповідав вимогам про освіту і стаж роботи у відповідній сфері. З огляду на таке, підстав для скасування оспорюваних позивачем наказів та, відповідно, підстав для визнання звільнення позивача незаконним і поновлення його на роботі, немає. При цьому, не підлягає задоволенню і похідна позовна вимога про стягнення середнього заробітку.

З урахуванням фактичних обставин цієї справи, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанцій про те, що роботодавцем було дотримано визначений законодавством порядок при звільненні позивача із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Доводам ОСОБА_1 що відповідач безпідставно відмовив у його переведенні на інші запропоновані ним посади, що є порушенням його права на працю, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дав належну правову оцінку.

У повідомленні про заплановане вивільнення від 01.06.2023, яке цього ж дня отримав позивач, йому доведено до відома інформацію про вакантні посади з 08.08.2023 і запропоновано ознайомитися із посадовими інструкціями для вирішення питання щодо можливого переведення.

Позивач виявив бажання перевестися саме на посаду заступника генерального директора з комерції, про що письмовою заявою від 05.08.2023 повідомив відповідача.

Відповідно до пункту 2 розділу І «Загальні положення» посадової інструкції заступника генерального директора з комерції, яка міститься в матеріалах справи, на цю посаду призначається особа, яка має вищу економічну освіту та стаж роботи не менше 3-ох років на відповідній посаді (а.с. 73).

З огляду на відсутність у позивача освіти і стажу роботи у відповідній сфері, його заява не була задоволена, що підтверджується листом від 07.08.2023.

Згідно розділу 3 «Основні положення» Класифікатора професій ДК 003:2010, який затверджено та надано чинності наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 № 327:

професія - здатність виконувати подібні роботи, які вимагають від особи певної кваліфікації;

кваліфікація - здатність виконувати завдання та обов`язки відповідної роботи;

у дипломі спеціаліста (молодшого спеціаліста) чи іншому документі про професійну підготовку кваліфікація визначається через назву професії (інженер-механік, економіст, токар, секретар-стенографіст тощо);

кваліфікація визначається рівнем освіти та спеціалізацією.

Як вбачається з особової карти ОСОБА_1 , він має диплом Львівського сільськогосподарського інституту за спеціальністю «Механізація сільського господарства», кваліфікація «інженер-механік» (а.с. 68д).

Позивач, в свою чергу, не надав доказів відповідності посаді заступника генерального директора з комерції.

При цьому, після попередження про наступне скорочення, у якому також містилася пропозиція ознайомитися із посадовими інструкціями для вирішення питання щодо можливого переведення, позивач подав тільки заяву щодо переведення на посаду заступника генерального директора з комерції.

Крім того, у позовній заяві позивач не заперечує того, що згідний був на переведення лише на одну із запропонованих відповідачем посад (див. перший абзац четвертої сторінки).

Щодо можливого переведення на інші посади, то доказів звернення до відповідача із заявами з цього приводу позивач не надав.

Також, як вбачається з Акта від 21.09.2023 №ПЗ/ІФ008, складеного головним державним інспектором Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Тимошук Н.С., за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці, порушень вимог законодавства про працю в частині звільнення ОСОБА_1 не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачу були відомі відомості щодо переважного права на залишення на роботі, а законодавець в КЗпП України вказує, що переважне право при скороченні мають особи з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, є безпідставними.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Переважне право на залишення на роботі при вивільнені працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації надається, зокрема, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Крім того, перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

З аналізу цієї норми права слідує, що положення цієї статті не встановлюють підстави для звільнення, на відміну від п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а лише визначають підстави для залишення працівників на роботі під час їх звільнення у зв`язку з наявністю переважного права на таке залишення. Застосування положень статті 42 КЗпП України можливе серед працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади.

Саме такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року справа №756/5243/17, від 12 серпня 2020 року у справі №753/3889/17.

Судом встановлено, що посада технічного керівника - начальника відділу з матеріально-технічного забезпечення та збереження майна, яку обіймав позивач, була єдиною на підприємстві. Тобто посад, аналогічних чи прирівняних до займаної ОСОБА_1 , у штаті товариства не було. У зв`язку з цим роботодавцем не порушено вимог ст. 42 КЗпП України про переважне право на залишення позивача на роботі.

Колегія суддів вважає, що відповідно до положень ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надав оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Матеріали справи не містять доказів порушення відповідачем порядку звільнення позивача, що може бути підставою для задоволення позову останнього, при цьому відповідач довів законність його звільнення.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

При відкритті провадження у справі суд ухвалив проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику сторін, що відповідає положенням п. 2 ч. 4 ст. 19 ЦПК України.

При цьому, судом учасникам справи роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч. 7ст. 279 ЦПК України).

Матеріали справи не містять клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. При цьому позивач неодноразово знайомився з матеріалами справи після відкриття провадження у справі.

Таким чином необґрунтованими є посилання апелянта на те, що судом першої інстанції порушено його право на доступ до суду, оскільки його не допустили до судового засідання.

Також колегія суддів вважає, що вказані ОСОБА_1 в апеляційній скарзі обставини не свідчать про існування обґрунтованих обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді при розгляді цієї справи.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у ній, не встановлено.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 07 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 березня 2024 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин