Справа № 136/1070/23
Провадження № 22-ц/801/300/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 рокуСправа № 136/1070/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,,

Рішення ухвалив суддя Кривенко Д. Т.,

Рішення ухвалено без повідомлення сторін у м. Липовець,

Дата складення повного тексту рішення невідома,

Встановив:

У червні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 03 серпня 2020 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач був ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує умови та правила надання банківських послуг, які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам.

У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем станом на 14 лютого 2023 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 60 493,78 грн., з яких: 49 863,60 грн. заборгованість за кредитом; 10630,18 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, яку позивач просить стягнути на свою користь із відповідача.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2023 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що не погоджується з рішенням суду, оскільки воно є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не звернув увагу, що відповідачем 03 серпня 2020 року були підписані заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг та Анкета-заява клієнта фізичної особи про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. У заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, підписаній відповідачем, зазначено основні умови кредитування: процентна ставка, відсотків річних 42% для карт Універсальна, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором, пеня, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання, щодо повернення кредиту, відсотків річних 84 % для карт Універсальна, тощо. Тому, усі істотні умови кредитування (розмір відсотків та неустойки тощо) узгоджено, що підтверджено особистим підписом клієнта у заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг.

Позивач зазначає, що відповідач не заперечував факт отримання картки та факт видачі кредитних коштів, факт використання коштів підтверджується доданою до позовної заяви випискою за договором б/н за період 03 серпня 2020 року по 17 лютого 2023 року, а тому посилання суду першої інстанції на недоведеність розміру заборгованості є необґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду першої інстанції цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 03 серпня 2020 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку(а. с. 24-25).

Того ж дня ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг, у якій серед іншого зазначені основні умови кредитування: процентна ставка, відсотків річних 42% для карт Універсальна, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором, пеня, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання, щодо повернення кредиту, відсотків річних 84 % для карт Універсальна(а. с. 26-33).

На підставі укладеного кредитного договору № б/н, ОСОБА_1 були видані кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття 03 серпня 2020 року, термін дії якої до 02/24; кредитна картка № НОМЕР_2 , дата відкриття 01 березня 2021 року, термін дії якої до 03/24 (а. с. 23).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної кратки, оформленої на ОСОБА_1 , 03 серпня 2020 року відповідачу була видана кредитна картка № НОМЕР_1 з встановленим кредитним лімітом 0,00 грн., який був збільшений до 5000,00 грн. Після чого кредитний ліміт неодноразово змінювався, максимальний ліміт був встановлений 01 березня 2021 року та склав 50 000,00 грн. (а. с. 22).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 03 серпня 2020 року станом на 14 лютого 2023 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» складає 60 493,78 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 49 863,60 грн., заборгованість за простроченими відсотками 10 630,18 коп. (а. с. 7-11).

Згідно виписки за договором № б/н за період 03 серпня 2020 року по 17 лютого 2023 року ОСОБА_1 користувався наданим кредитом, зокрема розраховувався за послуги та товари, здійснював перекази коштів; баланс на кінець періоду: - 60 493,78 грн. При цьому, саме непогашена заборгованість фактично виникла у період з 17 лютого 2022 року по 01 квітня 2022 року (а. с. 12-21).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що подані позивачем докази, є неналежними та недостатніми, оскільки вони не підтверджують існування обставин на які посилається позивач і на їх основі не можна встановити заборгованість відповідача. А тому з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 серпня 2020 року у розмірі 60 493,78 грн., не є обґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд вважає помилковим такий висновок суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги посилався на заяву про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг, яка підписана клієнтом відповідачем по справі ОСОБА_1 в електронному вигляді (а. с. 26-33).

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регулюються Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно положень ч.ч. 3, 4, 6, 7 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Стаття 12 Закону «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За змістом норм ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається зі змісту анкети-заяви клієнта-фізичної особи про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг сторони визнають простим електронним підписом такі способи підпису клієнта: ОТР-пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділені Банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився», і т.п. в програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку в мережі інтернет, де клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідних послуг та підписати відповідний договір, дати доручення банку на здійснення операції по переводу коштів і т.п., якщо інтерфейс відповідного ПК банку дає можливість клієнту зробити однозначний висновок про зміст операції, довіреність на здійснення якої клієнт надає банку шляхом підписання способами, узгодженими сторонами вище. Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів з використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, які не потребують додаткового підтвердження (а. с. 24-25).

Таким чином, колегія суддів вважає, що наданими позивачем доказами підтверджено підписання ОСОБА_1 заяви про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг, яка підписана в електронному вигляді (а. с. 26-33).

У підписаній відповідачем ОСОБА_1 03 серпня 2020 року заяві про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг зазначено, що ОСОБА_1 , який діє на підставі власного волевиявлення, згідно зі статтею 634 ЦК України, приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою» Умов та правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на момент підписання заяви, яку разом становлять договір банківського рахунку, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати (а. с. 26-33).

Відповідач з викладеними у заяві умовами погодився без будь-яких зауважень або застережень, на підтвердження чого на примірнику заяви ним проставлено свій електронний підпис.

Із змісту цієї заяви вбачається, що сторонами погоджена базова процентна ставка 42,0% - для карт Універсальна та 40,8% - для карт Універсальна Gold, а у випадку невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується процентна ставка 84,0% - для карт Універсальна та 81,6% - для карт Універсальна Gold.

Згідно довідки Банку відповідачу видавалась картка Універсальна, а тому погоджений сторонами розмір відсотків становитиме 42,0% - базова процентна ставка та 84,0% - підвищена ставка, яка застосовується у випадку невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту (а. с. 23).

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув.

Поряд з тим, відповідно до постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/564/18, доказами які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

АТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з позовом, надало до нього: анкету-заяву від 03 серпня 2020 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та заяву про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг, підписані ОСОБА_1 ; довідку про видані картки і про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (зміну кредитного ліміту); виписку про рух коштів по рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості, з яких слідує, що відповідач активно користувався кредитними коштами, частково погашав заборгованість, а тому є достатні підстави для висновку про доведеність факту отримання та використання відповідачем встановленого кредитного ліміту та про те, що сторони в письмовому вигляді погодили розмір відсотків.

Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.

Апеляційний суд вважає, що позивачем повністю доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту та заборгованості за нарахованими відсотками, а висновки суду першої інстанції повністю спростовуються матеріалами справи.

За тих обставин, що кредитні кошти використовувались відповідачем під час здійснення операцій з використанням відповідної банківської картки, з умовами щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами він погодився, проте фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку позивачу АТ КБ «ПриватБанк» не повернув, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Частинами 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову на відповідача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем АТ КБ «ПриватБанк» при подачі позову сплачено 2684,00 грн. судового збору, що підтверджено платіжним дорученням (а. с. 1), а при поданні апеляційної скарги ним сплачено судовий збір у сумі 4026,00 грн., про що свідчить платіжне доручення (а. с. 123).

За таких обставин, з урахуванням того, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені у повному обсязі, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2684,00 грн. та за подання апеляційної скарги у сумі 4026,00 грн., усього 6710,00 грн.

Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 03 серпня 2020 року станом на 14 лютого 2023 року в сумі 60 493,78 грн., яка складається із: 49 863,60 грн. заборгованість за тілом кредиту; 10 630,18 грн. заборгованість за простроченими відмостками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальній сумі 6710,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
В. В. Сопрун