ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 711/1412/23
Провадження № 22-ц/821/855/24
категорія: 305010900

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

відповідачі: ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інтер-поліс»

представник ПрАТ «СК «Інтер-поліс»: Гусєв Павло Володимирович

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» - Гусєва Павла Володимировича на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20 лютого 2024 року (ухваленого під головуванням судді Позарецької С.М. в приміщенні Придніпровського районного суду м.Черкаси) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» про стягнення страхового відшкодування та збитків,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

06 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-поліс», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Ухвалою суду від 16.02.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 , пред`явлені до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, залишені без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Позовні вимоги, пред`явлені ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-поліс» про стягнення страхового відшкодування, обгрунтовані тим, що 16.11.2022 сталася дорожньо-транспортна пригода в м. Черкаси на перехресті вулиць В. Чорновола та Благовісна за участю транспортного засобу MAZDA 3 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу CHEVROLET CAPTIVA д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого належний останньому автомобіль зазнав технічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.11.2022 (справа №711/6099/22) винною у скоєному ДТП визнано ОСОБА_3 .

Відповідальність водія MAZDA 3 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/210186557 у ПрАТ «СК «Інтер-поліс».

Як зазначено у позові, керуючись ст.ст. 35, 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 17.11.2022 позивачем було направлено на поштову адресу страховика пакет документів, необхідних для отримання страхового відшкодування.

Між тим, 27.01.2023 він звернувся до страховика із письмовим запитом, в якому просив надати відповідь на порушені питання, а саме: яка сума належного йому страхового відшкодування, яка нарахована спеціалістами страхової компанії? Згідно із якими нормативними актами нарахована сума страхового відшкодування? Чи всі документи надані для проведення належного страхового відшкодування? Коли буде здійснена виплата страхового відшкодування?

Позивач вказує, що ПрАТ «СК «Інтер-поліс» відповіді на його запит на надало. Зважаючи на ігнорування запитів позивача, він звернувся із скаргою до Національного Банку України на дії страховика, але дані дії не призвели до виплати страхового відшкодування.

Задля визначення розміру понесених збитків, позивач звернувся до судового експерта ОСОБА_4 , в результаті чого останнім було проведено авто-товарознавче дослідження та складено звіт № А11-29 від 13.12.2022, згідно з яким: ринкова вартість автомобіля на момент ДТП - 299500 грн. 00 коп.; вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фіз. зносу КТЗ - 270095 грн. 59 коп.; вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фіз. зносу КТЗ - 117974 грн. 65 коп.

Позивач вважає за необхідне стягнути з ПрАТ «СК «Інтер-поліс» на свою користь несплачене страхове відшкодування, у розмірі 117974 грн. 65 коп.

Крім того, позивач зазначає, що на дату складання позову, у страховика вже сплив термін щодо прийняття рішення про відмову чи сплату страхового відшкодування, оскільки заяву на виплату страхового відшкодування було надано останньому ще 17.11.2022.

Також, позивачем було витрачено кошти у розмірі 1500 грн. 00 коп. на послуги евакуатора. Дані кошти, як на його думку, також підлягають до відшкодування за рахунок ПрАТ «СК «Інтер-поліс».

Таким чином, позивач просить суд стягнути з ПрАТ «СК «Інтер-поліс» на свою користь несплачене страхове відшкодування у розмірі 117974 грн. 65 коп., витрати на послуги евакуатора у розмірі 1500 грн. 00 коп., а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Інтер-поліс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 102 363грн. 84коп., судовий збір у розмірі 1361грн. 83коп., а також витрати за проведення експертизи у розмірі 1665грн. 62коп., а всього 105391грн. 29коп.

В іншій частині відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що оскільки висновком судової експертизи №06 від 11.01.2024 визначено вартість відновлювального ремонту пошкодженого і належного позивачу транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників без ПДВ у розмірі 100863грн. 84коп , який на переконання суду є належним та допустимим доказом, тому визначений таким висновком розмір відшкодування є обґрунтованим, доведеним, а тому підлягає до задоволення.

Крім того, суд першої станції вважав, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1500 грн. 00 коп., як витрат, понесених позивачем у зв`язку із евакуацією транспортного засобу після ДТП, яка мала місце 16.11.2022 є доведеними відповідними доказами, а тому також підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, місцевий суд відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнув з ПрАТ «СК «Інтер-поліс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1361грн. 83 коп. та витрати, понесені за проведення судової експертизи у розмірі 1665грн. 62коп., враховуючи, що позовні вимоги стосовно цього відповідача задоволені на 85,68% та те, що решта позовних вимог, які були пред`явлені до ОСОБА_3 на загальну суму 165620грн. 94коп., залишені без розгляду, на підставі п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 10 квітня 2024 року, представник ПрАТ «Інтер-Поліс» - Гусєв П.В., вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат незаконним та необґрунтованим, постановленим при неправильному застосуванні норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, просив скасувати рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20 лютого 2024 року в частині розподілу судових витрат та постановити в цій частині нове, яким в задоволенні розподілу судових витрат відмовити на підставі ч. 3 та ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції, розподіляючи судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на проведення експертизи, не врахував ту обставину, що даний спір ініційовано позивачем саме внаслідок його неправильних дій, зокрема тим, що останнім належним чином не використана можливість позасудового порядку врегулювання спору. Зокрема, позивачем не подано страховій компанії заяви про виплату страхового відшкодування, яка б відповідала усім передбаченим ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вимогам.

Посилаючись на ч. 3 та ч. 9 ст. 141 ЦПК України, особа, що подала апеляційну скаргу, вважає, що судові витрати у даній справі мали бути покладені на позивача.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу апеляційного суду 24 квітня 2024 року, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 вважає, що рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20 лютого 2024 року законне, обґрунтоване та прийняте на підставі вірно встановлених обставин справи, а тому апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення.

Фактичні обставини справи

З наявних у справі матеріалів вбачається, що 16.11.2022 сталася дорожньо-транспортна пригода в м. Черкаси на перехресті вулиць В. Чорновола та Благовісна за участю транспортного засобу MAZDA 3 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу CHEVROLET CAPTIVA д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого належний останньому, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 28.03.2008, виданого ТСЦ 7141, автомобіль зазнав технічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.11.2022 (справа №711/6099/22) винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнано ОСОБА_3 і на неї накладене стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. 00коп. Дане судове рішення набрало законної сили 12.12.2022.

Відповідальність водія MAZDA 3 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/210186557 у ПрАТ «СК «Інтер-поліс».

Крім того, встановлено, що відповідно до квитанції, виданої ПП ОСОБА_5 ОСОБА_1 від 16.11.2022, останнім сплачено приватному підприємцю 1500грн. 00коп. за авто-послуги евакуатора транспортного засобу автомобіля CHEVROLET CAPTIVA д.н.з. НОМЕР_2 .

Позивачем ОСОБА_1 на електронну адресу ПрАТ «СК «Інтер-поліс» 17.11.2022 було направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 16.11.2022 за його участі та заяву про страхове відшкодування, які датовані 17.11.2022, на що страховою компанією 18.11.2022 надано на електронну адресу відповідь на повідомлення про те, що повідомлення клієнта успішно доставлене.

27.01.2023 ОСОБА_1 направлено рекомендованим листом 421 через Укрпошту до ПрАТ «СК «Інтер-поліс» запит, датований 12.01.2023 про те, яка сума належного йому страхового відшкодування; за якими нормативними актами нарахована сума страхового відшкодування; чи всі документи ним надані для проведення страховою компанією страхового відшкодування і, коли буде виплачене страхове відшкодування.

13.02.2023 ПрАТ «СК «Інтер-поліс» заявнику надано відповідь №0260 про те, що страхове відшкодування не розраховувалося, відсутні підстави для виплати страхового відшкодування у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 положень ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, зазначено, що у разі надходження на адресу страховика заяви, що буде відповідати вимогам ст. 35 цього Закону, страховик розгляне її відповідно до норм закону.

Відповідно до висновку №06 від 11.01.2024 судового експерта ОСОБА_6 , складеного на виконання ухвал суду від 19.07.2023 та від 06.11.2023, за результатами проведення судової авто-товарознавчої експертизи: ринкова вартість транспортного засобу автомобіля CHEVROLET CAPTIVA д.н.з. НОМЕР_2 на момент настання ДТП 16.11.2022 складає 299500грн. 00коп., в т.ч. ПДВ; вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу без врахування коефіцієнта фізичного зносу складників з ПДВ у зв`язку із ДТП, що мала місце 16.11.2022 складає 260471грн. 65коп. з ПДВ; розмір величини коефіцієнту фізичного зносу складників та його грошовий вираз складає Ез=0,7; вартість відновлювального ремонту ТЗ з урахування коефіцієнту фізичного зносу складників без ПДВ у зв`язку із ДТП, що мала місце 16.11.2022 складає 100863грн. 84коп. без ПДВ.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ПрАТ «Інтер-Поліс» - Гусєва П.В не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції по суті спору у суді апеляційної інстанції не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції переглядає справу лише в частині стягнення судових витрат зі сплати судового збору та витрат на проведення експертизи.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частиною першою, другою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У справі що переглядається, суд першої інстанції, стягуючи судові витрати з відповідача ПрАТ «Інтер-Поліс», врахувавши часткове задоволення позову, вважав що останні підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Проте, доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскільки приводом даного спору стали саме неправильні дії самого позивача, який не подавши заяву до страхової про виплату страхового відшкодування, яка б відповідала усім передбаченим ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вимогам, відразу звернувся до суду з вказаним позовом.

На переконання скаржника, в такому випадку, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, у відшкодуванні судових витрат суд першої інстанції мав відмовити на підставі ч. 3 та ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

Разом з тим, у розгляді даної справи колегія суддів виходить із того, що до загальних засад цивільного законодавства належить справедливість, добросовісність та розумність, які і встановлюють певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів і регулюють конкретні ситуації таким чином, що кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки - захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Частиною 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково, незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. На думку колегії, зміст вказаної норми свідчить про те, що останньою встановлено також дискреційне повноваження суду, тобто його право, а не обов`язок, здійснити розподіл судових витрат у вищезазначений спосіб. Процесуальним законом не визначено поняття неправильних дій сторони. При цьому, висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим.

Колегія суддів зазначає, що суд має застосовувати приписи частини дев`ятої статті 141 ЦПК України за наявності одночасно у сукупності таких умов: 1) вирішення судом спору по суті; 2) встановлення судом одного із таких випадків: зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Суд першої інстанції вважав, що позивачем доведено належними доказами факт направлення і отримання 17.11.2022 страховою компанією як повідомлення про ДТП, так і заяви про виплату страхового відшкодування, що визнається і відповідачем, враховуючи доводи, які викладені у відзиві на позов. Крім того, про те, що заява про страхове відшкодування не відповідає вимогам ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме не є підписаною ОСОБА_1 , страхова компанія відповідач по справі, повідомила потерпілому лише листом від 13.02.2023 на запит останнього від 12.01.2023 щодо питань невиплати страхового відшкодування та з`ясування його розміру.

Також суд звернув увагу й на те, що сам же відповідач, враховуючи доводи відзиву на позов, вказував, що після отримання повідомлення про ДТП та заяви про виплату страхового відшкодування ним були вчинені дії: направлено аварійного комісара, проведено огляд транспортного засобу, замовлено та складено звіт щодо вартості відновлювального ремонту транспортного засобу тощо, що свідчить про фактичну перевірку на предмет належності відповідної заяви та долучених документів, які передбачені ст. 35 згаданого Закону та їх прийняття до виконання.

З викладеного слідує, що відповідачем визнається звернення позивача до страхової із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, на підставі якої страховою було вчинено ряд дій для визначення розміру такого відшкодування, проте подана заява залишилась без відповідного реагування з боку страхової компанії щодо здійснення страхової виплати, що і стало вимушеною потребою позивача звертатись до суду з даним позовом.

Враховуючи наведене вище, розглядаючи питання щодо можливості застосовування приписів частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у даній справі, в контексті правовідносин, які виникли між сторонами, колегія суддів не вбачає об`єктивних та обґрунтованих підстав стверджувати про очевидну неправомірність дій позивача, які призвели до вимушеного звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав.

Відтак, апеляційний суд приходить до переконання, що судові витрати зі сплати судового збору та витрати за проведення експертизи, підлягають розподілу між сторонами за приписами ст. 141 ЦПК України на загальних підставах, що було вірно застосовано судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За наслідком апеляційного перегляду рішення суду від 20 лютого 2024 року в оскаржуваній частині, порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції, не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» - Гусєва Павла Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» про стягнення страхового відшкодування та збитків в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 05 червня 2024 року/