НОВОУШИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 680/712/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року селище Нова Ушиця

Новоушицький районний суд Хмельницької області в складі судді Олійник А.О.,

з участю секретаря судового засідання Максимчука С.М.,

представника позивача адвоката Шевчишина М.Є.,

представника відповідача адвоката Опаріної А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в режимі відеоконференції в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

установив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в якій просила встановити їй факт, що має юридичне значення, а саме проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з громадянином ОСОБА_3 у період з 01 січня 2004 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування заяви вказала, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 з 12 жовтня 2003 року та до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка настала під час виконання воєнного обов`язку під час штурмових дій м. Авдіївка, Покровського району Донецької області. Зазначає, що за період спільного проживання, а також в період перебування ОСОБА_3 в ЗСУ, вони зберігали сімейні відносини, були пов`язані спільним побутом, піклувалось один про одного, загиблий надавав позивачу фінансову допомогу для підтримання спільного господарства за місцем їх проживання по АДРЕСА_1 . Позивач здійснила поховання померлого. Під час спільного проживання вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, ділили спільні права та обов`язки, мали спільний бюджет.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина за законом, оскільки заповіту він не залишив. Вона звернулась до нотаріуса з метою реалізувати свої спадкові права, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, через неможливість встановлення факту родинних відносин. Також із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся відповідач.

Встановлення даного факту необхідне позивачу, оскільки на даний час вона не відноситься до кола спадкоємців за законом.

Представник відповідач адвокат Опаріна А.Л.надіслала до суду відзив, в якому просила відмовити у позові.

Відзив мотивувала тим, що між позивачем та відповідачем відсутній спір, оскільки відповідач, будучи сином загиблого ОСОБА_3 , звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, а отже він є спадкоємцем першої черги. У свою чергу позивач у випадку встановлення факту спільного проживання буде належати до кола спадкоємців четвертої черги, що свідчить про відсутність між позивачем та відповідачем спору. Вказує, що вимоги позивача пов`язані з доведенням наявності підстав для підтвердження нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками, а тому вважає, що в даному випадку спір виник між позивачем та Міністерством оборони України, оскільки пов`язаний із доведенням наявності підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця. Таким чином правова мета звернення позивача має характер публічно-правових відносин, що узгоджується із висновками, викладеними у постанові Об`єднаної палати Верхового Суду від 23 травня 2022 року по справі №539/4118/19 та у постанові Верховного суду від 22 березня 2023 року по справі №290/289/22-ц.

Представник позивача адвокат Шевчишин М.Є. позовну заяву підтримав з підстав викладених у ній. Також зауважив, що на його думку встановлення даного факту матиме для позивача наслідком спадкування після смерті ОСОБА_3 як спадкоємцем першої черги, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали як чоловік та дружина. Окрім того зазначав, що позивачу нотаріусом листом було роз`яснено необхідність звернення до суду з метою спадкування та встановлення факту родинних відносин, постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус не виносила.

Представник відповідача адвокат Опаріна А.Л. заперечила проти задоволення позову, наполягаючи на відсутності спору та неналежною конструкцією заяви, оскільки вважає, що даний факт повинен розглядатись у порядку окремого провадження, оскільки позовних вимог до відповідача заява не містить. З огляду на ці обставини не визнавала обставину проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Вважала, що відсутні докази на обґрунтування позовної заяви. Вказувала також, що на її думку, рішення у справі може бути використане позивачем, як преюдиційне, зовсім з іншою метою, зокрема для отримання виплат при загибелі військовослужбовців, що є неприпустимим, оскільки у такому випадку до участі в справі мають бути залученні інші особи Міністерство оборони України.

Процесуальні дії у справі

20 грудня 2023 року справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

16 січня 2024 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без руху.

01 лютого 2024 року в підготовчому засіданні оголошено перерву у зв`язку із ненадходженням витребуваних доказів.

15 лютого 2024 року у клопотанні представника відповідача про закриття провадження у справі та залучення третьої особи відмовлено. Клопотання представника позивача про виклик свідків задоволено. Закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті.

04 березня 2024 року у судовому засіданні оголошено перерву.

Фактичні обставини справи, встановлені судом та оцінка доказів

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про народження (арк. спр.106).

ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув ОСОБА_3 , місце смерті м. Авдіївка Покровський район Донецька область, смерть настала під час виконання службових обов`язків внаслідок штурмових дій з боку противника в м. Авдіївка, Покровського району, Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, лікарським свідоцтвом про смерть №111, сповіщенням сім`ї №197 від 27 січня 2023 року ( арк. спр. 11,62, 100).

Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо недопустимості як доказу свідоцтва про смерть ОСОБА_3 у зв`язку із порушенням представником ОСОБА_4 порядку засвідчення доказу, зокрема у зв`язку із відсутністю у позивача оригіналу свідоцтва про смерть.

Суд зазначає, що представник відповідача не ставила під сумнів відповідність поданої копії свідоцтва про смерть оригіналу, крім того копія свідоцтва про смерть міститься також у матеріалах спадкової справи, наданої приватним нотаріусом Красовською Н.В. на виконання ухвали суду.

Даними довідки №113 від 04 травня 2023 року підтверджується, що ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_3 на кладовищі 02 лютого 2023 року за свій рахунок (арк. спр.10).

Довідка від 22 травня 2023 року, посвідчення від 21 листопада 2016 року, підтверджує, що ОСОБА_3 , як учасник бойових дій, користувався пільгами на оплату житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 (арк. спр. 14,15).

Відповідно до довідки №168 від 04 травня 2023 року, виданої старостою Карачіївського старостинського округу Л.Бережанською ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали до мобілізації від 24 лютого 2022 року на одному домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 (арк. спр. 13).

Суд відхиляє клопотання представника відповідача щодо визнання цього доказу неналежним та недопустимим з підстав видання довідки зі слів інших осіб, оскільки такі дані у довідці відсутні. Водночас староста, як посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вимогу жителів відповідної громади видавати довідки на підтвердження проживання на території відповідного населеного пункту громадян.

Натомість суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача про недопустимість як доказу акту обстеження на предмет проживання №169 від 04 травня 2023 року (арк.спр.12) , оскільки такий акт складений зі слів сусідів, тобто безпосередньо староста ОСОБА_5 не проводила обстеження, що ставить під розумний сумнів достовірність даних зазначених у ньому.

Крім того належним способом доказування у такому випадку є допит свідків.

Даними спадкової справи № 48/2023 підтверджується, що після смерті ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини 25 травня 2023 року звернулася ОСОБА_1 , а 29 червня 2023 року - ОСОБА_2 , який також подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину (арк. спр. 96-108).

Позивачу ОСОБА_1 повідомлено приватним нотаріусом Красовською Н.В. про відсутність можливості видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,2911 га, після смерті ОСОБА_3 , оскільки відсутні документи, які підтверджують факт родинних відносин. Рекомендовано звернутись до суду, про що свідчить повідомлення приватного нотаріуса від 25 травня 2023 року (арк. спр.16).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили, що вони є сусідами ОСОБА_1 та покійного ОСОБА_3 , які близько 20 років проживали як одна сім`я в с. Карачіївці. Вони вели спільний побут, разом вели господарство. Спільних дітей не мали.

Такі ж обставини підтверджуються долучених позивачем фотосвітлинами (арк.спр.19-21).

Водночас, суд погоджується з твердженнями представника відповідача, що ці фотосвітлини не підтверджують періоду спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Суд відхиляє посилання представника відповідача про те, що показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не можуть братись судом до уваги, оскільки позивач із належно оформленою заявою про виклик свідків не звертався та відповідно суд не вирішував цього клопотання.

Так, в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про виклик свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (арк.спр.84), яке було задоволено судом у підготовчому засіданні 15 лютого 2024 року, про що було постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання (арк.спр.133 на звороті). Водночас у судовому засіданні 04 березня 2024 року судом було задоволено клопотання представника позивача про виклик свідка ОСОБА_7 .

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Згідно зі статтею 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Представника сторін у судовому засіданні покликались на те, що ухвалою Віньковецького районного суду від 11 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу залишено без розгляду у зв`язку із наявністю спору про право.

У даній справі відповідач ОСОБА_2 заперечує проти заявлених ОСОБА_1 вимог та не визнає за нею право на спадкування після смерті ОСОБА_3 , подав до суду відзив, в якому просив відмовити у позові, отже, існує спір, а тому дані вимоги підлягають розгляду у порядку позовного провадження.

З огляду на викладене суд відхиляє твердження представника відповідача ОСОБА_9 про необхідність розгляду даної справи у порядку окремого провадження.

Також суд відхиляє доводи представника відповідача ОСОБА_9 про те, що необхідною умовою для звернення до суду є наявність у матеріалах справи постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Верховний Суд у постанові від 07 лютого 2024 року по справі № 201/1883/21 вказав, що оформлення відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді відповіді на заяву, а не постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, не змінює суті такого документу нотаріуса і зводиться до відмови заявнику у видачі свідоцтва.

У матеріалах справи наявна відповідь нотаріуса від 25 травня 2023 року, яка фактично і є відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Щодо необхідності залучення до участі у цій справі Міністерства оборони України, на що покликалась представник відповідача, суд з цього приводу постановив ухвалу від 15 лютого 2024 року, в якій вказав, що з огляду на правову мету юридичного факту про який зазначив позивач, не вбачається підстав для залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Міністерства оборони України, оскільки жодного спору між ним та позивачем не існує, підстави вважати, що рішення суду може вплинути на його права або обов`язки відсутні.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 315 ЦПК України факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку.

За змістом частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Отже факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету для якої необхідне його встановлення.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

При цьому юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самої особи.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить встановити факт її проживання з ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 24 січня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Такий факт позивач просить встановити з метою спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

При цьому саме позивачу належить право визначати предмет та підставу позову, викладати обґрунтування своїх вимог, в межах яких суд здійснює розгляд справи.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Суд звертає увагу на те, проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Вказаний висновок суду є сталою практикою Верховного Суду, яка в тому числі, викладена у постанові від 30 червня 2023 року по справа № 686/19661/20.

Тобто і при доведені спадкоємцем факту проживання із спадкодавцем як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу протягом п`яти років, у спадкоємця виникає право на спадкування на підставі статті 1264 ЦК України, тобто як спадкоємцем четвертої черги.

Суд установив, що спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 є його син ОСОБА_2 відповідач у справі, який протягом шестимісячного строку подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а тому в силу ст. 1269 ЦК прийняв спадщину.

Таким чином встановлення факту проживання позивача та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не надасть позивачу права на спадкування за наявності спадкоємця першої черги, який прийняв спадщину, у зв`язку з тим, що особа, з якою спадкодавець перебував у фактичних шлюбних відносинах, до спадкування не заклякається як спадкоємець першої черги.

Така особа може набути право на спадкування в порядку одержання права на спадкування наступною чергою (ч.2 ст.1258 ЦК України) чи зміни суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом.

З огляду на те, що встановлення позивачу факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідно лише для отримання права на спадщину за законом та цей факт не породжує юридичних наслідків для позивача, тому такий факт не підлягає встановленню.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 30 червня 2023 року по справа № 686/19661/20.

А відтак, відсутні правові підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат

Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням відмови у позові сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1073,60 грн слід покласти на останню.

Керуючись ст.ст.13, 76, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу відмовити.

Судові витрати у виді судового збору, який сплачений позивачем ОСОБА_1 у розмірі 1073,60 грн покласти на останню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20 березня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя А. О. Олійник