Справа № 486/1728/20
Провадження № 2/486/3/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарі Маляновій А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні зі стягненням відповідної грошової компенсації та виселення без надання іншого жилого приміщення та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні зі стягненням відповідної грошової компенсації,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

06 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 із позовом про припинення права власності на частку у спільному майні зі стягненням відповідної грошової компенсації та виселення без надання іншого жилого приміщення, в якому просить припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку у квартирі АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній власності зі стягненням компенсації з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в сумі 123410 грн.; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку у квартирі АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 ; виселити ОСОБА_2 з вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення.

Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Право власності позивача на 1/2 частку квартири виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11 жовтня 2011 року та договору дарування від 12 квітня 2018 року. Оскільки квартира однокімнатна, визначити порядок користування квартирою не можливо, тому відповідачу було запропоновано два варіанти вирішення спору, а саме, викупити належну позивачу частку квартири, а у разі незгоди, продати свою частку квартири позивачу. Відповідач не погодилася із запропонованими варіантами, проте іншого варіанту вирішення спору не запропонувала та продовжує користуватися всією квартирою, при цьому сплачує лише платежі за використану електроенергію і послуги КП «ТВКГ» за постачання води та водовідведення. За користування належною їй часткою квартири платити також відмовляється.

У жовтні 2019 року вона зверталася до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, що перебуває у спільній часткової власності зі стягненням відповідної грошової компенсації, визнання права власності, виселення без надання іншого житлового приміщення. Рішенням Южноукраїнського міського суду від 10 грудня 2019 року її позовні вимоги було задоволено у повному обсязі. Проте, Миколаївській апеляційний суд, не погодившись з рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 грудня 2019 року, скасував рішення суду першої інстанції в частині припинення права власності ОСОБА_2 на 1/2 частку спірної квартири і в цієї частині у задоволенні позовних вимог відмовив, мотивуючи тим, що ОСОБА_2 не має іншого житла, а також тим, що на депозитний рахунок суду не було внесено грошові кошти для компенсації вартості частки майна, та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо припинення права власності на частку у спільному майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням відповідної грошової компенсації та визнання права власності на 1/2 частку квартири. Після постановлення вищезазначеного рішення та набрання ним чинності, а саме, 13 серпня 2020 року їй стали відомі обставини, які є істотними для справи, і які не були і не могли бути їй відомі під час розгляду цієї справи. Рішенням Южноукраїнської міської ради від 21 травня 2019 року № 1537 46 сесії 7 скликання «Про приватизацію ОСОБА_2 житлового приміщення № НОМЕР_1 в гуртожитку АДРЕСА_2 » ОСОБА_2 безоплатно передано у приватну власність приміщення № НОМЕР_1 , житловою площею 11,3 кв.м, загальної кв. м, у гуртожитку АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 під час розгляду справи приховала цей факт. Надане ОСОБА_2 у приватну власність житлове приміщення по площі перевищує її частку у квартирі, яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Вона звернулася до Миколаївського апеляційного суду із заявою про перегляд судового рішення. 16 жовтня 2020 року її заява була розглянута. В задоволенні заяви було відмовлено у зв`язку з тим, що нею на час розгляду справи не було перераховано на депозитний рахунок суду грошові кошти для сплати компенсації вартості 1/2 частки квартири. Суд в ухвалі вказав, що у разі усунення недоліків, а саме внесення грошових коштів на депозитний рахунок, та відсутності домовленості сторін щодо спільного використання об`єкту нерухомого майна, сторони не позбавлені права звернення з аналогічними позовами до суду. Відповідно до звіту про оцінку майна складеного 25 травня 2018 року TOB «HOMO», вартість квартири складає 246 820 грн. Відповідач не оспорювала суму оцінки. Між сторонами не досягнуто домовленості щодо спільного використання квартири, яка складається з однієї житлової кімнати, що виключає можливість спільного використання квартири. Відповідач перешкоджає їй у здійсненні належного права на користування квартирою, вона не пускає її в квартиру, без узгодження з нею здає квартиру в оренду під офіс.

Ухвалою суду від 09 листопада 2020 року позовну заяву було залишено без руху. 13 листопада 2020 року недоліки позивачем усунуті.

03 грудня 2020 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні зі стягненням відповідної грошової компенсації. ОСОБА_2 просить припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку у квартирі АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній власності зі стягненням грошової компенсації з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в сумі 123410 грн.; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку у квартирі АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 04 грудня 2020 року зустрічну позовну заяву було залишено без руху. 14 грудня 2020 року недоліки позивачем усунуті.

Ухвалою суду від 24 грудня 2020 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду із первісним позовом та об`єднано.

04 грудня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказує, що позов не підлягає задоволенню, оскільки у ОСОБА_1 є інша квартира АДРЕСА_3 , а у позивача, крім 1/2 частки квартири, лише кімната у гуртожитку.

21 грудня 2020 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій вказує, що з урахуванням того, що відповідач отримає компенсацію вартості належної їй частки квартири, шкода її інтересам не буде спричинена взагалі. Частка ОСОБА_2 є незначною та її неможливо виділити в натурі. Квартира є неподільною річчю.

05 січня 2021 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, де зазначено, що ОСОБА_2 забезпечена іншим належним на праві власності житлом, як забезпечений житлом її чоловік і вона, як дружина, також має право на користування належною йому житловою площею.

12 січня 2021 року відповідач надала суду відповідь на відзив, у якій вказує, що ОСОБА_1 вимагає виселити її із спірної квартири та одночасно стверджує, що у квартирі вона не проживає. Тому їй необхідно визначитись та не вводити суд в оману.

18 січня 2021 року від позивача надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому вказує, що відповідач забезпечена житлом, яке належить їй на праві власності, яке вона добровільно приватизувала, незважаючи на відсутність комунальних зручностей. Тому за умови отримання нею компенсації вартості її частки квартири їй не буде завдано істотної шкоди.

Ухвалою суду від 21 січня 2021 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні зі стягненням відповідної грошової компенсації та виселення без надання іншого жилого приміщення та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні зі стягненням відповідної грошової компенсації, до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №400/6002/20 за позовом ОСОБА_2 до Центру надання адміністративних послуг м. Южноукраїнська Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_1 про визнання недійсною та скасування реєстрації, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 04 липня 2023 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 21 вересня 2023 року відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 03 січня 2024 року відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Позивач позов підтримала, зустрічний позов не визнала. Пояснила, що квартира, яка тепер перебуває у її власності, подарована дітьми, оскільки вона 10 років судиться за спірну квартиру та їй не було де проживати. Є великі борги по утриманню спірної квартири.

Представник позивача зазначила, що спірна квартира по АДРЕСА_4 є однокімнатною. Сторони не можуть нею спільно користуватись, оскільки вони не є родичами, а діти її покійного брата не є дітьми відповідача. Ними було внесено на депозитний рахунок 1/2 вартості частки квартири. Вони вважають, що вартість квартири на теперішній час збільшилась і при ухваленні судового рішення просить, щоб була врахована ринкова вартість квартири на момент розгляду справи. При цьому додала, що навіть поданий ними другий звіт про оцінку вартості майна вже не є актуальним. Проте оцінка майна, зроблена пізніше, більш відповідає актуальній ціні житла. Відповідач має на праві приватної власності кімнату АДРЕСА_5 , доказів відчуження кімнати не було надано. Навіть якщо кімната була відчужена, це було зроблено умисно, щоб показати, що у відповідача немає іншого житла, крім спірної квартири.

Відповідач зустрічний позов підтримала, первісний позов просила залишити без розгляду та стягнути з неї на користь ОСОБА_1 кошти. Додала, що вона продала кімнату у гуртожитку.

Представник відповідача зустрічний позов підтримав, у первісному позові просив відмовити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти. Зазначив, що у ОСОБА_2 гірше становище, ніж у ОСОБА_1 . Оскільки у ОСОБА_1 є ізольована квартира, а у ОСОБА_2 кімната в гуртожитку, яку вона відчужила 06 жовтня 2023 року. Вважає, що на даний час внесена ним сума 123410 грн відповідає ринкової вартості 1/2 частини спірної квартири. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01 серпня 2014 року ОСОБА_2 було вселено у спірну квартиру. Вважає, що вартість квартири має враховуватись судом по первісній оцінці, яку було надано при зверненні з позовом до суду. Вважає, що ОСОБА_1 ставить питання про стягнення з ОСОБА_2 половини вартості квартири, щоб саме він не проживав у цій квартирі, оскільки він проживає з ОСОБА_2 у спірному житлі.

Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши докази в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 жовтня 2011 року, виданого державним нотаріусом Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області та копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі /а.с. 5, 6/ ОСОБА_1 є спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина складається з 1/2 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Згідно до копії договору дарування 1/4 частки квартири від 12 квітня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Рихальською О.В. /а.с. 7-8/ та копії витягу про державну реєстрацію прав /а.с. 9/ ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_1 1/4 частку у праві приватної, спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло /а.с. 27/ від 04 січня 1994 року та копії витягу про державну реєстрацію прав /а.с. 28/ квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності на ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , по 1/2 частці кожному. 1/2 від 1/2 частки квартири, що належала ОСОБА_5 перейшла у власність ОСОБА_1 .

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 листопада 2011 року /а.с. 55/ ОСОБА_2 є власником 1/3 частки від 1/2 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується також копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі /а.с. 56/ та копією витягу про державну реєстрацію прав /а.с. 57/.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 58/ ОСОБА_2 належить 1/6 частка квартири АДРЕСА_1 .

03 лютого 2015 року ОСОБА_8 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 /а.с. 59-60, 61/.

29 квітня 2015 року ОСОБА_9 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 /а.с. 62-63, 64/.

Відповідно до копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 11 серпня 2020 року /а.с. 10-11/ право власності на квартиру АДРЕСА_6 зареєстровано за ОСОБА_1 1/2 частка зазначеної квартири на підставі рішення суду та по 1/4 частці зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та договору дарування. 21 квітня 2020 року накладено арешт на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . Вид обтяження: арешт нерухомого майна. Особа, майно якої обтяжується ОСОБА_1 .

При цьому сторони стверджують, що після скасування рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 грудня 2019 року, на підставі якого за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на 1/2 частку спірної квартири, не вносять зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки на нерухоме майно було арешт ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 квітня 2020 року, який до цього часу не скасовано /а.с.146, 147-149/. А також не заперечують, що кожній із сторін належить по 1/2 частці спірної квартири.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 грудня 2019 року /а.с. 14-16/ припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку у квартирі АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній власності зі стягненням компенсації з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в сумі 123 410 (сто двадцять три тисячі чотириста десять) гривень 00 коп. Визнано право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 за ОСОБА_1 . Виселено ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 грудня 2019 року в частині задоволення вимог про припинення права на частку у спільному майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням відповідної грошової компенсації та визнання права власності скасовано, у справі ухвалено нове судове рішення. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням відповідної грошової компенсації та визнання права власності на 1/2 частку квартири відмовлено. В іншій частині вказане рішення суду залишено без змін /а.с. 17-20/.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року /а.с. 21-23/ в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Миколаївського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року за нововиявленими обставинами по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням відповідної грошової компенсації, визнання права власності, виселення без надання іншого житлового приміщення - відмовлено.

На підставі рішення «Про приватизацію ОСОБА_2 житлового приміщення АДРЕСА_7 » ОСОБА_2 21 травня 2019 року передано (приватизовано) безоплатно, з урахуванням санітарної норми, у приватну власність житлове приміщення № НОМЕР_1 в гуртожитку №3 будинку АДРЕСА_8 /а.с. 13/.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 15 вересня 2020 року право власності на квартиру АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 /а.с. 71-72/.

Згідно звіту про оцінку майна від 25 травня 2018 року /а.с. 24/ вартість 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 складає 123410 гривень.

Відповідно до копії довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 08 лютого 2024 року /а.с. 225-226/ вартість однокімнатної квартири по АДРЕСА_9 станом на 08 лютого 2024 року складає 680428,88 грн.

15 квітня 2024 року експерт, який здійснював оцінку вартості майна надав лист представнику позивача про те, що визначення оціночної вартості об`єкта нерухомості згідно сформованої електорнної 08 лютого 2024 року довідки є чинною впродовж 30 календарних днів з дня її формування Єдиною базою даних звітів про оцінку /а.с. 249/.

Сторони внесли на депозітний рахунок по 123410 грн /а.с. 98, 126/.

Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 13 серпня 2020 року /а.с. 12/ у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 (квартиронаймач) та ОСОБА_2 .

Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 /а.с. 25-26/ на ім`я ОСОБА_1 Квартира однокімнатна. Загальна площа квартири - 36,5 кв. м, житлова площа 12,1 кв. м.

Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 02 січня 2020 року /а.с. 65/ у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 .

До зустрічної позовної заяви відповідачем додана копія звернення до ОСОБА_1 від 25 жовтня 2020 року /а.с. 67/ із проханням вирішити питання мирним шляхом.

24 вересня 2020 року на ім`я ОСОБА_2 надіслано лист щодо державної реєстрації права власності /а.с. 68/, згідно якого провести державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі поданих документів не є законодавчо можливим.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01 серпня 2014 року первісний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_8 до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_9 , про усунення перешкод в здійсненні права власності на житло та вселення задоволено повністю.

Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не чинити перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_8 в користуванні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 , забезпечити ОСОБА_2 та ОСОБА_8 вільний доступ до квартири АДРЕСА_1 , передати ОСОБА_2 та ОСОБА_8 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 . Вселено ОСОБА_2 та ОСОБА_8 в квартиру АДРЕСА_1 . В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_9 , про вселення та усунення перешкод в користуванні житлом відмовлено повністю/а.с. 69-70/.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2022 року /а.с. 131-134/ позовну заяву ОСОБА_2 до Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_1 про визнання недійсною та скасування державної реєстрації, зобов`язання вчинити певні дії і припинення права власності задоволено частково. Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, записи та інформацію, в тому числі запис про державну реєстрацію права власності № 35218870 від 24.01.2020 року, що вчинені державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг м.Южноукраїнська Миколаївської області Бернадською В.О., що стосуються проведення державної реєстрації права власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1 . У задоволенні решти вимог відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 11 лютого 2022 року.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 квітня 2020 року у справі № 486/574/20 вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину квартири. Заборонено ОСОБА_1 (яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_10 , РНОКПП № НОМЕР_2 ), та іншим особам проводити дії щодо реєстрації, перереєстрації права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 /а.с. 147-149/.

Рішенням Южноукраїнської міської ради від 20 жовтня 2022 року №1128 «Про перейменування вулиць, бульварів, провулків населених пунктів Южноукраїнської міської територіальної громади» вул. Дружби Народів перейменовано на вул. Європейську.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини перша, друга статті 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У статті 365 ЦК України зазначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Стаття 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

При вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Такий висновок суду відповідає сталій судовій практиці щодо застосування положень статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні, що викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18), що викладено у постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі № 219/1551/17, від 27 квітня 2021 року в справі № 524/2579/18, від 29 січня 2021 року в справі № 629/511/17, від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16751/18 (провадження № 61-10039св21).

У даному випадку необхідно встановити наявність хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, тобто чи є відповідні частки незначними і не можуть бути виділена в натурі, або річ є неподільною, або спільне володіння і користування майном є неможливим, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників, та попереднього внесення позивачем вартості цих часток на депозитний рахунок суду.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 на підставі статті 365 ЦК України просила припинити право власності відповідача на 1/2 частку спірної квартири, та визнати за нею право власності на цю частку вказаного нерухомого майна, а також виселити відповідача зі спірної квартири.

В обґрунтування позову позивач посилалась на неможливість спільного володіння і користування майном, а також те, що таке припинення не завдасть істотних шкоди інтересам співвласникам, оскільки остання не бере участі в утриманні квартири, не сплачує за комунальні послуги. Відповідач має окреме житло кімнату у гуртожитку, тому припинення права на частку не завдасть істотної шкоди правам та інтересам відповідача.

Як зазначалось вище, кожній із сторін належить по 1/2 частині однокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 36,5 кв. м, житловою площею 12,1 кв. м. Зазначена частка не може бути визнана незначною, навіть при тому сторони дійсно не можуть спільно користуватись спірною квартирою, але доказів того, що припинення права власності кожної із сторін на їх частку не завдасть істотної шкоди інтересам сторін, як співвласникам майна, з урахуванням їх віку, суду не надано.

Як позивач на час звернення до суду з позовом як і відповідач на час звернення із зустрічним позовом мали окреме ізольоване житло.

Суд погоджується з твердженням представника позивача, що у випадку, якщо відповідач під час розгляду справи, як вона стверджувала, і продала належну їй кімнату АДРЕСА_7 , це було зроблено штучно з метою перебування у гіршому становищі на момент розгляду справи і можливості стверджувати, що в неї відсутнє інше житло. Про належність іншого житла відповідач не повідомляла суд і під час розгляду цивільної справи № 486/1529/18.

Відповідач та її представник в судовому засіданні стверджували про відчуження зазначеної кімнати у гуртожитку, однак доказів цього суду не надали.

Таким чином, позивачем не підтверджено існування обставин, відповідно до яких було б можливим примусове припинення права співвласника на частку відповідно до положень статті 365 ЦК України, а також того, що таке втручання у право власності відповідача є виправданим відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи позивача про те, що спірна квартира є неподільною річчю, не можуть бути правовою підставою для позбавлення відповідача права власності на належне їй майно.

Посилання позивача на те, що відповідач не бере участі у витратах на утримання квартири, не може бути прийнято до уваги, оскільки ці обставини не є підставою для припинення права на частку в спільному майні в розумінні статті 365 ЦК України. Крім того, позивач не позбавлена права на звернення до суду з вимогою до відповідача про компенсацію понесених ним витрат на утримання квартири.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні зі стягненням відповідної грошової компенсації задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_2 без надання іншого жилого приміщення, вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню, як похідні від вимог про припинення права власності на частку у спільному майні зі стягненням відповідної грошової компенсації.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні зі стягненням відповідної грошової компенсації також не підлягає задоволенню з мотивів викладених вище.

Так, на обгунтування зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 вказує, що у власності ОСОБА_1 перебуває квартира АДРЕСА_3 та зазначає про відчуження належної їй кімнати у гуртожитку. Однак доказів цього суду не надає.

Разом із тим, навіть, якщо кімната у гуртожитку і була відчужена, однак зазначена дія була здійснена під час розгляду справи в суді, що може свідчити про наявність умислу у діях ОСОБА_2 щодо відсутності іншого житла, крім спірної квартири.

Належні сторонам 1/2 частки спірної квартири не можна вважати незначними частками, в розумінні п.1 ч.1 ст. 365 ЦК України, оскільки така частка становить половину загальної площі спірної квартири.

Таким чином, зустрічна позовна заява ОСОБА_2 також не підлягає задоволенню, оскільки позбавлення ОСОБА_1 права власності на її частку буде суперечити ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних своб.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на сторони.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні зі стягненням відповідної грошової компенсації та виселення без надання іншого жилого приміщення.

ОСОБА_2 відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні зі стягненням відповідної грошової компенсації.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Новокрасне, Арбузинського району, Миколаївської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_11 , проживає за адресою: АДРЕСА_12 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с. Лепетиха, Березнегуватського району, Миколаївської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_11 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г. А. Далматова