Справа № 365/67/23
Номер провадження: 2/365/9/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 лютого 2024 року

Згурівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кучерявої Л.М.

за участю секретаря судового засідання Матвієнко Н.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту що має юридичне значення для справи, та визнання права власності на житловий будинок та на земельну ділянку в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

09 лютого 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Згурівського районного суду Київської області з вище вказаним позовом. 03 травня 2023 року позивач подала заяву про уточнення позовної вимоги. 28 серпня 2023 року позивач подала заяву про уточнення предмету та підстав позову і позовних вимог. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить: визнати факт прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) після смерті ОСОБА_6 , а саме житлового будинку загальною площею 48 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, на якій розташований вказаний будинок, та займає разом з господарськими будівлями площу 0,03 га. Визнати її, ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_2 , виданий 10.07.1998 Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві, РНОКПП НОМЕР_3 ), право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок загальною площею 48 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, на якій розташований вказаний будинок, та займає разом з господарськими будівлями площу 0,03 га, після смерті ОСОБА_5 . Судові витрати просить покласти на позивача ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її тітка ОСОБА_7 . Після смерті ОСОБА_7 спадщину прийняв батько позивача ОСОБА_6 . В тому числі, ОСОБА_6 успадкував житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку на якій безпосередньо розташований будинок розміром 0,25 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (до останніх змін нумерації будинків та назв вулиць, які проводилися у АДРЕСА_2 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_6 . За життя ОСОБА_6 склав заповіт від 29.08.2000, зареєстрований в реєстрі під № 24, згідно з яким все його майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, і на що за законом він мав би право, заповів ОСОБА_1 .

Після смерті батька позивач пропустила термін прийняття спадщини і прийняла її на підставі заяви від 25.07.2006 за письмової згоди дружини померлого та матері позивача ОСОБА_5 на підставі ч. 2 ст. 1272 ЦПК України, але не в повному обсязі, а лише на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; права на земельну частку (пай); права на майновий пай члена КСП; житловий будинок в АДРЕСА_3 ; грошові вклади в Ощадному банку України; мотоцикл. Тобто, житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, на якій безпосередньо розташований будинок, розміром 0,25 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (до останніх змін нумерації будинків та назв вулиць, які проводилися у АДРЕСА_2 ), отримані ОСОБА_6 у спадок після смерті сестри ОСОБА_7 , в повному обсязі успадкувала мати позивача ОСОБА_5 , як спадкоємець першої черги, яка проживала зі спадкодавцем на момент його смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивача ОСОБА_5 . За життя ОСОБА_5 склала заповіт від 21.10.2010, зареєстрований в реєстрі під № 68, згідно з яким все її майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, і на що за законом вона мала би право, заповіла своїй дочці - ОСОБА_1 . Заявою від 19 травня 2020 року позивач, на підставі вищевказаного заповіту, прийняла спадщину після смерті матері. Однак у заяві від 25.09.2020 вона не вказала про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 на частину спадкового майна, а саме на спірний житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований. Її офіційну заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований, завідувачем Згурівської районної державної нотаріальної контори Київської області, ОСОБА_8 , було проігноровано і жодної відповіді у встановленому законом порядку на неї позивач не отримала. Крім того, мати позивача ОСОБА_5 , також не отримувала свідоцтва про право на спадщину в частині успадкування житлового будинку з господарськими будівлями та земельну ділянку, на якій безпосередньо розташований будинок, розміром 0,25 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (до останніх змін нумерації будинків та назв вулиць, які проводилися у АДРЕСА_2 ).

Ухвалою від 21.02.2023 відкрито провадження у справі, сторонам визначено строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою від 12.04.2023 задоволено клопотання позивача про виклик свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , допит позивача в якості свідка та про витребування доказів. В підготовчому засіданні 06.09.2023 позивач відмовилась від допиту раніше заявлених свідків.

Ухвалою від 09.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовну заяву в редакції уточненої позовної заяви від 28.08.2023 та надали пояснення аналогічні тим, що зазначені в позовній заяві. Представник позивача зазначив, що документи, які підтверджують право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку, на якій розташований будинок, не збереглися. Проте є документи на будинок, а тому підлягає застосуванню ст. 120 ЗК України.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку, попередньо направили заяви, в яких просили проводити розгляд справи по суті без їх участі, позовні вимоги визнали в повному обсязі, зазначили, що пояснення по суті справи у них відсутні. Крім того, на оригіналах уточнених позовних заяви від 03.05.2023 та 28.08.2023 містяться власноруч написані відповідачами розписки, в яких вони повідомляють про отримання відповідних уточнених позовних заяв та про те, що заявлені позовні вимоги визнають в повному обсязі, просять проводити розгляд справи без їх участі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка, позивач ОСОБА_1 показала, що останніх шість років до смерті матері вона проживала разом з матір`ю ОСОБА_5 . Мати померла у 2020 році. Після смерті матері вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, успадкувала все, крім хати і землі, які належали ОСОБА_7 . Батько також складав заповіт на її користь, однак із заявою про прийняття спадщини вона звернулася невчасно.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 75 років померла ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 11 копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 від 19.09.2003).

За життя ОСОБА_7 склала заповіт, посвідчений 17 січня 1992 року секретарем Середовської сільської ради народних депутатів Згурівського району Київської області Жигінас Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 4. Згідно із заповітом ОСОБА_7 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і на що вона за законом матиме право заповіла своїм племінникам в рівній долі: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (т. 1 а.с. 139 копія заповіту).

До складу спадщини, окрім іншого майна, входило право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 48 кв.м. На підставі рішення виконавчого комітету Середівської сільської ради Згурівського району Київської області № 16 від 16.03.2020 адреса будинку змінена на АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 15, 18 копії довідок, т. 1 а.с. 19-21, т. 2 а.с. 135-137, т. 2 а.с. 167-170 копія погосподарської книги, т. 2 а.с. 134 інформація, т. 1 а.с. 22-23 копія рішення № 16 від 16.03.2020 з додатком).

Позивач, посилаючись на ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, стверджує, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_7 входило також право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, на якій розташований вказаний житловий будинок.

Відповідно до п. 4 Перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 № 435-IV Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

В силу норми п. 5 Перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

За змістом ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ст. 1225 ЦК України (в редакції чинній на дату прийняття ОСОБА_6 спадщини після ОСОБА_7 ) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Стаття 120 ЗК України врегульовує порядок переходу права на земельну ділянку у разі набуття права власності, господарського відання, оперативного управління на об`єкт нерухомого майна (крім багатоквартирного будинку), об`єкт незавершеного будівництва, спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, що розміщені на ній.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 3 ст. 78 ЗК України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Тож, положення ч. 1 ст. 120 ЗК України поширюються на випадки переходу права власності на земельну ділянку, яка перебувала у приватній власності попереднього власника об`єкта нерухомого майна.

При цьому, ст. 120 ЗК України має шістнадцять частин, кожна з яких регулює випадки переходу права на земельну ділянку за тих чи інших обставин, зокрема, в залежності від суб`єкта права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці (як відчужувача так і набувача) та суб`єкта права власності на саму земельну ділянку.

Із загального аналізу ст. 120 ЗК України вбачається, що до набувача об`єкта нерухомого майна, що розміщений на земельній ділянці, переходить право на землю в тому обсязі, в якому воно належало попередньому власнику цього об`єкта нерухомого майна. Тобто, якщо земельна ділянка була у приватній власності власника об`єкта нерухомого майна, то таке право власності на земельну ділянку переходить до нового власника нерухомого майна. Якщо земельна ділянка належала власнику об`єкта нерухомого майна, що на ній розміщений, на праві користування, оренди тощо, то новий власник об`єкта нерухомого майна не набуває права власності на земельну ділянку, а набуває, відповідно, право користування, оренди тощо.

Так само, з аналізу ст. 1218 та 1225 ЦК України вбачається, що спадкодавець не може передати спадкоємцю більше прав, в даному випадку, на земельну ділянку, ніж йому належало.

З копії погосподарської книги села Середівка за період до 2005 року вбачається, що у приватній власності ОСОБА_7 знаходився житловий будинок 1956 року побудови, загальною площею 48 кв.м, матеріал стін дерево, покрівлі шифер. У розділі IV «Земля у приватній власності та користуванні громадян» зазначено: всього землі 0,68 га, у т.ч.: для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0,03 га; для ведення особистого підсобного господарства 0,65 га. При цьому, в погосподарській книзі чітко не зазначено, чи належала земельна ділянка ОСОБА_7 на праві власності чи на праві користування (т. 1 а.с. 19-21 копія погосподарської книги).

Відповідно до п. 33 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських (селищних) радах, затвердженої Наказом Держкомстату України від 17.07.2000 № 234 (втратив чинність на підставі Наказу Державного комітету статистики № 95 від 18.04.2005 ) у розділ IV "Земля в приватній власності та користуванні громадян", підрозділ А, щодо домогосподарства записується вся земельна площа різного цільового призначення за станом на 1 січня, що перебуває у власності і користуванні, включаючи землі, що взяті в оренду, всіх членів домогосподарства.

Тобто, записи щодо земельних ділянок в даному розділі погосподарської книги не є належним доказом того, що зазначені земельні ділянки є приватною власністю того чи іншого члена домогосподарства.

З копій погосподарських книг села Середівка за 2016-2020 роки та за 2021-2023 роки вбачається, що домоволодіння по АДРЕСА_4 (закреслено, виправлено на 16) належало ОСОБА_7 . У розділі ІІІ погосподарської книги «Земля в особистому користуванні об`єкта на 1 січня» зазначено: «Площа земельних ділянок всього 0,80 га, з неї за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства 0,55 га (т. 2 а.с. 135-137, т. 2 а.с. 167-170 копія погосподарської книги).

Відповідно до п. 7.5 Розділу III «Земля в особистому користуванні об`єкта на 1 січня» Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 08.12.2010 № 491 (втратив чинність 27.05.2016 на підставі Наказу Державної служби статистики України від 11.04.2016 № 56) до цього розділу записується інформація про площу земельних ділянок, якими безпосередньо (особисто) користується об`єкт ПГО: як тих, що належать його членам на праві власності, так і тих, якими вони користуються за договорами оренди (включаючи ділянки з земель запасу, прилеглих до території місцевої ради). Площа земельних ділянок, які віддані в оренду за договорами, укладеними відповідно до чинного законодавства, до загальної площі землі, якою користується об`єкт ПГО, не включається.

Аналогічного змісту норми щодо заповнення Розділу І «Земля в користуванні об`єкта на 01 січня» містяться в п. 6 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої Наказом Державна служба статистики України від 11.04.2016 № 56 (чинний).

Тобто, записи щодо земельних ділянок в даному розділі погосподарської книги не є належним доказом того, що зазначені земельні ділянки є приватною власністю того чи іншого члена домогосподарства.

Належних та допустимих доказів того, що земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , на якій розташований спірний житловий будинок, належала спадкодавиці ОСОБА_7 на праві власності, а відповідно, що таке право власності на земельну ділянку входило до складу спадщини після смерті ОСОБА_7 , позивач не надала. Так само, в матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б встановити, на яких правових підставах належала ОСОБА_7 вказана земельна ділянка, що підтвердив представник позивача у судовому засіданні.

До майна померлої ОСОБА_7 в Згурівській районній державній нотаріальній конторі 10.06.2004 заведена спадкова справа № 256 (№ в ЄРЗСС 3480955) (т. 1 а.с. 123-142 копія спадкової справи).

З копії спадкової справи вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняв брат померлої та батько позивача - ОСОБА_6 , як такий, що проживав із спадкодавицею ОСОБА_7 на момент відкриття спадщини. ОСОБА_6 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «ім. газети «Сільські вісті» місцезнаходження якого Середівська сільська рада Згурівського району Київської області, розміром 5,62 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0037916 виданого 14.04.1997 (т. 1 а.с. 132 копія свідоцтва, т. 1 а.с. 133 копія довідки про внесення запису до Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ).

Право власності в порядку спадкування на спірний житловий будинок ОСОБА_6 за життя не оформив.

Спадкоємці за заповітом у встановлений законом строк із заявами про прийняття спадщини не звернулися.

ОСОБА_12 помер до смерті ОСОБА_7 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 03.01.2003 (т. 1 а.с. 136 копія свідоцтва). Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є дітьми померлого ОСОБА_12 .

Позивач ОСОБА_14 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 (а саме щодо спірного житлового будинку) 16.12.2020. Державний нотаріус Згурівської районної державної нотаріальної контори Саркісян О.М. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 з тих підстав, що ОСОБА_1 пропустила строк звернення із заявою про прийняття спадщини та у неї відсутні документи, що підтверджують право власності ОСОБА_7 на спірний житловий будинок. Крім того, у листі-відмові нотаріуса зазначено, що оскільки ніхто зі спадкоємців за заповітом не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, то свідоцтво про право на спадщину за законом було видано брату померлої ОСОБА_6 . За даними архіву Згурівської районної державної нотаріальної контори спадщину після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , прийняла його дружина ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 141 відмова нотаріуса).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти її.

В силу положень ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Згідно зі ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і збоку матері.

В силу норми ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України (в редакції, чинній на дату прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7 ) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_6 (а.с. т. 1 а.с. 12 копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_6 від 26.12.2005).

За життя ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений 29 серпня 2000 року секретарем Середівської сільської ради Жигінас Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 24. Згідно із заповітом ОСОБА_6 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і на що він за законом матиме право заповів своїй дочці: ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 81 копія заповіту).

До складу спадщини, окрім іншого майна, входило право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 48 кв.м, який ОСОБА_6 успадкував після смерті своєї сестри ОСОБА_7 .

До майна померлого ОСОБА_6 в Згурівській районній державній нотаріальній конторі 25.07.2006 заведена спадкова справа № 247 (№ в ЄРЗСС 40286131) (т. 1 а.с. 74-122 копія спадкової справи).

З копії спадкової справи вбачається, що 25.07.2006 із заявами про прийняття спадщини звернулася дружина померлого та мати позивача ОСОБА_5 , яка на день смерті ОСОБА_6 постійно проживала з ним та в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що спадщину прийняла (т. 1 а.с. 76 копія заяви, т. 1 а.с. 92 копія довідки).

В той же день, 25.07.2006, із заявою про прийняття спадщини звернулася дочка померлого ОСОБА_1 , на користь якої ОСОБА_6 було складено заповіт. У заяві зазначається, що «право на обов`язкову частку в спадщині має дружина померлого ОСОБА_5 , яка спадщину прийняла, проживала з чоловіком на час його смерті». ОСОБА_1 пропустила термін прийняття спадщини та прийняла спадщину за згодою дружини померлого на підставі ч. 2 ст. 1272 ЦК України (т. 1 а.с. 75 заява ОСОБА_1 , т. 1 а.с. 77 письмова згода ОСОБА_5 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

В силу положень ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

У п. 2.2 Рішення Конституційного Суду № 1-рп/2014 від 11.02.2014 зазначається, що за своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому вона не є абсолютною. Принцип свободи розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту передбачає широкий обсяг правомочностей заповідача, згідно з якими він своїм волевиявленням може вплинути на зміст спадкових правовідносин. Однак застосування цього принципу обмежується законодавчо встановленою для окремої категорії спадкоємців гарантією, за якою, незалежно від змісту заповіту, особи, визначені в частині першій статті 1241 Кодексу, спадкують половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом. Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлений указаними положеннями Кодексу, є вичерпним і дає підстави віднести цих осіб до членів сім`ї чи найближчих родичів спадкодавця.

Тобто, спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли: ОСОБА_5 (розмір частки у спадщині 1/4), ОСОБА_1 (розмір частки у спадщині 3/4). ОСОБА_1 отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/4 частини, а ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частини спадкового майна. Проте, ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_5 не оформили своїх спадкових прав нажитловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 48 кв.м, який спадкодавець ОСОБА_6 успадкував після смерті своєї сестри ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивача ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 13 копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_7 від 12.02.2020).

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений 21 жовтня 2010 року секретарем виконкому Середівської сільської ради Згурівського району Київської області Мринською Г.Д. та зареєстрований в реєстрі за № 68. Згідно із заповітом ОСОБА_5 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй дочці: ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 91 копія заповіту).

До складу спадщини, окрім іншого майна, входила 1/4 частина у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 48 кв.м, успадкована ОСОБА_5 після смерті чоловіка ОСОБА_6 .

До майна померлої ОСОБА_5 в Згурівській районній державній нотаріальній конторі 19.05.2020 заведена спадкова справа № 80/2020 (№ в ЄРЗСС 65845173) (т. 2 а.с. 1-125 копія спадкової справи).

З копії спадкової справи вбачається, що спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 прийняла її дочка ОСОБА_1 та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на інше спадкове майно. Свої спадкові права на 1/4 частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 48 кв.м, після смерті матері ОСОБА_1 не оформила, свідоцтва про право на спадщину на це майно не отримала.

Із копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, який розміщений за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що за вказаною адресою знаходиться житловий будинок 54,2 м.кв., 1956 року побудови (а.с. 178-183, 184).

Позивач ОСОБА_1 не має змоги оформити свої спадкові права на спірний житловий будинок, оскільки в неї відсутні документи, які підтверджують право власності померлої ОСОБА_7 на цей житловий будинок.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_15 позовні вимоги з урахуванням уточнених позовних вимог визнали в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220, ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини з дня смерті спадкодавця.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, є набуття спадкодавцем за життя цього права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав є визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З досліджених в судовому засіданні доказів, судом встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належав на праві власності ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . Після смерті ОСОБА_7 спадщину прийняв її брат ОСОБА_6 . Своє право власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування за життя не оформив. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 . До складу спадщини входив, у тому числі, спірний житловий будинок. Після його смерті спадщину за заповітом прийняла його дочка ОСОБА_1 (3/4 частини) та за законом його дружина (вдова) ОСОБА_5 (1/4 частина, обов`язкова частка у спадщині). Право власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не оформили. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 . До складу спадщини після смерті ОСОБА_5 входить, в тому числі, 1/4 частина спірного житлового будинку. Після її смерті спадщину за заповітом прийняла дочка позивач ОСОБА_1 . Її спадкові права на це майно ніким не оспорюються. Об`єкти самочинного будівництва відсутні. Тобто, фактично ОСОБА_1 набула право на 3/4 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6 та на 1/4 частину спірного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 .

Крім того, позивач просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті матері - ОСОБА_5 , право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, на якій безпосередньо розташований спірний житловий будинок.

Дослідивши наявні докази у справі, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на якій безпосередньо розміщений спадковий житловий будинок, належала спадкодавиці ОСОБА_7 на праві власності, а відповідно, що таке право власності на земельну ділянку входило до складу спадщини після смерті ОСОБА_7 та було успадковане в подальшому ОСОБА_6 , а після його смерті - ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Щодо вимоги про визнання факту прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6 , а саме всього спірного житлового будинку та земельної ділянки площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, на якій розташований вказаний будинок, то цей факт не знайшов підтвердження в ході судового розгляду. Натомість, судом встановлено, що ОСОБА_5 успадкувала 1/4 (обов`язкова частка) всього спадкового майна, що належала померлому ОСОБА_6 , в тому числі 1/4 спірного житлового будинку.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, враховуючи визнання позову відповідачами, суд вбачає за необхідне позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом право власності на 3/4 частини житлового будинку загальною площею 48 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у порядку спадкування за заповітом право власності на 1/4 частину житлового будинку загальною площею 48 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.

За подання позову немайнового характеру позивач ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1073,60 грн, та майнового характеру 2324,00 грн (а.с. 7, 8 квитанції). Судові витрати просила покласти на неї.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1241, 1262, 1267, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст. 2, 5, 12, 13, 76, 81, 89, 206, 259, 263 265, 268, 354-356 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту що має юридичне значення для справи, та визнання права власності на житловий будинок та на земельну ділянку в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) у порядку спадкування за заповітом право власності на 3/4 частини житлового будинку загальною площею 48 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) у порядку спадкування за заповітом право власності на 1/4 частину житлового будинку загальною площею 48 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складене 8 лютого 2024 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідачі:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 зареєстрована за адреса: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 .

Головуючий судя Л.М. Кучерява