ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1344/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання Долею М.А.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Дудар Н.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання зобов`язань, іпотеки та договорів припиненими, зняття заборони відчуження нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У листопаді 2023 ОСОБА_13 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» (далі також - АТ «УКРСИББАНК», ПАТ «УКРСИББАНК», АКІБ «УКРСИББАНК» банк, відповідач), у якому, просив:

визнати кредитний договір № 0 від 22.12.2006, укладений між позивачем та відповідачем - припиненим;

визнати припиненим іпотечний договір № 40512 від 22.12.2006, укладений між позивачем та відповідачем;

припинити обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме квартири загальною площею 86,50 кв.м., житловою площею 54,20 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке передано в іпотеку за договором іпотеки № 40512 від 22.12.2006.

Позов мотивований тим, що зобов`язання за кредитним договором у позивача відсутні, оскільки рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02.06.2015 у справі № 2-74/11 за позовом АТ «УКРСИББАНК» до позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 22.12.2006 відмовлено у задоволенні позовних вимог. Відмова мотивована тим, що позивач фактично коштів не отримував. Також факт неотримання позивачем коштів за вказаним кредитним договором підтверджено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.07.2014 у справі № 755/30430/13-ц. Судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «УКРСИББАНК» до позивача про стягнення заборгованості свідчить про припинення первісного зобов`язання. А відповідно до Закону України «Про іпотеку» іпотека, яка має похідний характер від основного зобов`язання, припиняється, зокрема у разі припинення основного зобов`язання. Чинне законодавство не містить інших засобів вирішення ситуації, яка склалася, крім припинення зобов`язання через неможливість виконання, у зв`язку з обставинами, за яку жодна із сторін не відповідає. 22.08.2023 позивач направив рекомендований лист на адресу банку з проханням припинити обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме зняти заборону відчуження нерухомого майна. Однак відповіді на вказаний лист від банку не отримав.

Відповідач АТ «УКРСИББАНК» правом на подання відзиву не скористався, а в судовому засіданні його представник Дудар Н.С. заявила про невизнання позову та обґрунтувала свої заперечення тим, що зобов`язання за кредитним договором не виконано, на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_4 .

ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 19.12.2023 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання.

10.01.2024 до суду електронною поштою надійшло клопотання від представника АТ «УКРСИББАНК» про продовження строку на подачу відзиву.

12.01.2024 до суду електронною поштою представником банку подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

05.02.2024 представник відповідача подав до суду заяву про відкладення підготовчого засідання 05.02.2024 у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.02.2024 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

22.12.2006 між АКІБ «УКРСИББАНК»та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким останньому було надано кредит в сумі 139 000 доларів США, зі сплатою 11,80 % річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 22.12.2016.

Пунктом 1.5. кредитного договору передбачено, що кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку для подальшого його використання за цільовим призначенням.

Крім того, 22.12.2006 на забезпечення виконання кредитних зобов`язань сторонами укладено Договір іпотеки №40512, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .

Відповідно до умов цього договору іпотекодавець передав банку в іпотеку нерухоме майно - житлове приміщення, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторони цього договору погодили, що іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань іпотекодавця в тому числі за кредитним договором № 0 від 22.12.2006.

При нотаріальному посвідченні договору іпотеки було здійснено її державну реєстрацію та в подальшому відомості про іпотеку та про обтяження предмета іпотеки були внесені до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до платіжного доручення № 17423 від 22.12.2006 на рахунок №9900, вказаний в кредитному договорі, АКІБ «УКРСИББАНК к» було перераховано 139 000 доларів США.

Також судом встановлено, що у жовтні 2007 року начальник КРД АКІБ «УКРСИББАНК» звернувся до Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУ МВС України в м. Києві із заявою про порушення кримінальної справи, оскільки перевіркою було встановлено, що працівники банку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 видали ОСОБА_7 грошові кошти, які були видані у кредит ОСОБА_1 .

Відносно ОСОБА_9 було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ст. 190 КК України, відносно ОСОБА_5 кримінальну справу було порушено за ознаками злочину, передбаченого ч.ч.1,3 ст. 35 ч.4 ст. 190 КК України.

22.02.2011 постановою слідчого Печерського РУ ГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_7 було оголошено в розшук, досудове слідство у справ було зупинено.

Постановою від 04.06.2009 ОСОБА_1 було визнано цивільним позивачем у кримінальній справі.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 4098/10-11 за матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до АКІБ «УКРСИББАНК»про зарахування банком на рахунок позивач належних йому коштів, від 18.08.2010 встановлено, що підписи від імені ОСОБА_10 в графі «підпис власника рахунку» в заяві про відкриття поточного рахунку НОМЕР_2 гривнях від 21.12.2006 в двох примірниках, наданих на дослідження у вигляд електрофотокопій; в графах «Клієнт» на кожній сторінці договору № 21039 банківського рахунку від 21.12.2006, наданому на дослідження у вигляді електрофотокопії; в графі « Клієнт» Додатку до договору №№ 210399 банківського рахунку від 21.12.2006, наданому на дослідження у вигляді електрофотокопії виконав не ОСОБА_10

Згідно висновку № 2996/10-11 повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінальної справи, складеного експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз 26.08.2010, підписи від імені ОСОБА_10 в графі « Клієнт - ОСОБА_10 » на кожній сторінці договору № 210399 банківського рахунку від 21.12.2006 на 5-ти аркушах: додатком № 1 до нього на 1 аркуші та в графі « підпис власника рахунку..» в двох примірниках заяви про відкриття поточного рахунку від 21.12.2006 року- виконав не ОСОБА_10

Постановою Дніпровського районного суду м.Києва від 11.07.2012 кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_5 ч.2 ст.367 КК України закрито, звільнено його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

Вказані обставини підтверджені також численними рішеннями судів по справам між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1.

Так, Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.02.2008, у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного комерційного інноваційного банку «УКРСИББАНК»в особі Київського відділення № 837 АКІБ «УКРСИББАНК»про стягнення суми позивачу, було відмовлено посилаючись на те, що відповідно до платіжного доручення №17423 від 22.12. 2006 з рахунку №09807750 АКБ «УкрСиббанк» перераховано на рахунок № НОМЕР_1 139 000 доларів США.

Відповідно до п. 7.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою НБУ № 492 від 12.11.2003, на поточні рахунки в іноземній валюті фізичних осіб - резидентів зараховується валюта, перерахована як кредит відповідно до договору.

Згідно висновку №4098/10-11 судово-почеркознавчої експертизи від 18.08.2010 року (а.с.169-185 том 1) «підписи від імені ОСОБА_1 в графі «Позичальник» в договорі про надання споживчого кредиту №0 від 22.12.2006 з графіком погашення кредиту, а також в графі «Позичальник» в договорі іпотеки від 22.12.2006 року виконав ОСОБА_1», крім того, «підписи від імені ОСОБА_1 в графах «Зразок підпису власника рахунку» в двох картках із зразками підписів від 21.12.2006 року; в графі «Підпис отримувача» в заяві на видачу готівки №14 від 22.12.2006 року; в графі «Підпис отримувача» в заяві на видачу готівки №3 від 25.12.2006 року; в графі «(підпис власника рахунку)» в заяві про відкриття поточного рахунку 5900 у доларах від 21.12.2006 року; в графі «(підпис власника рахунку)» в заяві про відкриття поточного рахунку 5900 у гривнях від 21.12.2006 року - виконано виконавцем з навмисною зміною ознак власного підписного почерку». Висновком № 2996/10-11 повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінальної справи від 26.08.2010 також підтверджено, що підписи від імені ОСОБА_1 в графі «Позичальник» в договорі про надання споживчого кредиту №0 від 22.12.2006 виконав ОСОБА_1 (а.с. 198-209 том 1).

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо виконання п. 1.5. кредитного договору шляхом укладення з ОСОБА_1 договору про відкриття поточного рахунку на виконання умов договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22.12.2006 року; зобов`язання АТ «УКРСИББАНК»видати ОСОБА_1 примірник договору про відкриття поточного рахунку на виконання умов договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22.12.2006 року; зобов`язання АТ «УКРСИББАНК»перерахувати на поточний рахунок ОСОБА_1, відкритий в АТ «УКРСИББАНК»суму в розмірі 139 000 доларів США на виконання договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22.12.2006 року залишені без задоволення через їх безпідставність та необґрунтованість.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16.10.2014 рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31.07. 2014 скасовано та ухвалено нове рішення наступного змісту: позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УКРСИББАНК»про визнання недійсним договору банківського рахунку та заяви про відкриття банківського рахунку задовольнити. Поновити ОСОБА_1 строк позовної давності для звернення до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УКРСИББАНК»про визнання недійсними договору банківського рахунку та заяви від 21.12.2006 року про відкриття поточного рахунку. Визнати недійсними договір банківського рахунку №210399 від 21.12.2006, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 та заяву від 21.12.2006 про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_3 .

При постановленні вказаного рішення колегія суддів вважала, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31.07.2014 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення з огляду на таке.

21.12.2006 між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УКРСИББАНК»(правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК») був укладений договір банківського рахунку № 210399, відповідно до умов якого банк зобов`язаний відкрити клієнту поточний рахунок у національній та/або іноземній валюті для зберігання грошей та здійснення розрахунково- касового обслуговування клієнта (надання послуг, які пов`язані з переказом коштів з/на рахунку/ок клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших розрахунково-касових операцій) за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідачем на виконання умов договору банківського рахунку було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 .

21.12.2006 між ОСОБА_10 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УКРСИББАНК»(правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК») був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 на суму 139 000,00 (сто тридцять дев`ять тисяч) доларів США, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит, а позивач зобов`язувався повернути кредит в порядку, на умовах та у строки, встановлені кредитним договором.

Пунктом 1.5. кредитного договору передбачено, що кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку для подальшого його використання за цільовим призначенням.

Відповідно до платіжного доручення № 17423 від 22.12. 2006 з рахунку № НОМЕР_4 АКІБ «УКРСИББАНК»грошові кошти в сумі 139 000,00 дол. СІІІА були перераховані банком на поточний рахунок позивача № НОМЕР_1 , відкритий в установі банку, відповідно до умов укладеного кредитного договору (п.1.5.).

Посилаючись на те, що заяви на відкриття банківського рахунку та договору банківського рахунку від 21.12. 2006 він не підписував і грошових коштів з вказаного рахунку не отримував, вказані кошти з рахунку відкритого на його ім`я були отримані, за сприяння начальника відділення № 837 АКІБ «УКРСИББАНК»ОСОБА_5 , його знайомим ОСОБА_7 , який йому коштів не повертає, в квітні 2007 року позивач звернувся до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.Києві з заявою про вчинення злочину.

Відносно ОСОБА_9 було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ст. 190 КК України, відносно ОСОБА_5 кримінальну справу було порушено за ознаками злочину, передбаченого ч.ч.1,3 ст. 35 ч.4 ст. 190 КК України.

22.02.2011 постановою слідчого Печерського РУ ГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_9 було оголошено в розшук, досудове слідство у справ було зупинено.

Постановою від 04.06.2009 ОСОБА_10 було визнано цивільним позивачем у кримінальній справі.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 4098/10-11 за матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до АКІБ «УКРСИББАНК»про зарахування банком на рахунок позивач належних йому коштів, від 18 серпня 2010 року встановлено, що підписи від імені ОСОБА_10 в графі «підпис власника рахунку» в заяві про відкриття поточного рахунку НОМЕР_2 ; гривнях від 21.12.2006 року в двох примірниках, наданих на дослідження у вигляд електрофотокопій; в графах «Клієнт» на кожній сторінці договору № 21039 банківського рахунку від 21.12.2006 року, наданому на дослідження у вигляді електрофотокопії; в графі « Клієнт» Додатку до договору №№ 210399 банківського рахунку від 21.12.2006 року, наданому на дослідження у вигляді електрофотокопії виконав не ОСОБА_10.

Згідно висновку № 2996/10-11 повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінальної справи, складеного експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз 26 серпня 2010 року, підписи від імені ОСОБА_10 в графі « Клієнт - ОСОБА_10 » на кожній сторінці договору № 210399 банківського рахунку від 21.12.2006 року на 5-ти аркушах: додатком № 1 до нього на 1 аркуші та в графі « підпис власника рахунку..» в двох примірниках заяви про відкриття поточного рахунку від 21.12.2006 року- виконав не ОСОБА_1.

Постановою Дніпровського районного суду м.Києва від 11.07.2012 кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_5 ч.2 КК України закрито, звільнено його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

З вказаної постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2012 про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_5 вбачається, що заяву на відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 та документи на відкриття поточного рахунку надавав в присутності ОСОБА_5 ОСОБА_7 , а не ОСОБА_1 , зазначаючи, що є представником останнього, відповідних документів на підтвердження своїх повноважень не надавав.

Зазначеним рішенням визнано недійсними договір банківського рахунку № НОМЕР_3 від 21.12.2006, укладений між АКІБ «УКРСИББАНК»та ОСОБА_1 та заяву від 21.12.2006 року про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_3 .

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 19.11.2013 задоволено позовні вимоги ПАТ «УКРСИББАНК»до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 22.12.2006 та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 2 036 898 грн. 48 коп. заборгованості за кредитним договором, по 850 грн. судового збору та по 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з кожного. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «УКРСИББАНК»про зобов`язання виконати умови кредитного договору, шляхом укладення договору про відкриття поточного рахунку та перерахування на нього коштів передбачених кредитним договором відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 02.06.2015 за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.11.2013 в задоволенні позовних вимог ПАТ «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 в частинах: стягнення з ОСОБА_1 2 036 898 грн. 48 коп., 850 грн. судового збору; 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи відмовлено. В решті рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.11.2013 залишено без змін.

17.08.2023 ОСОБА_1 звернувся із листом до АТ «УКРСИББАНК» щодо зняття заборони на відчуження нерухомого майна, посилаючись на те, що судовими рішення встановлено, що кошти за кредитним договором від не отримував, отримали їх шляхом шахрайських дій ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , відповідно звернути стягнення на предмет іпотеки банк не має правових підстав. Наявність обтяження квартири, яка належить ОСОБА_1 , перешкоджає здійснювати йому право володіння, користування та розпорядження майном.

В судовому засіданні представником відповідача, надана копія відповіді на вищезазначене звернення, за змістом якого, банк посилаючись на те, що за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22.12.2006 існує заборгованість заза043Dає про відсутність підстав для знятття заборони відчуження нерухомого майна.

Як вбачається із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на час звернення з позовом до суду заборона на відчуження квартири АДРЕСА_2 не знята.

IV. Мотивувальна частина рішення.

У статтях 15, 16 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині 2 статті 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, серед яких припинення правовідношення.

Як випливає з назви, такий спосіб захисту застосовується в разі попереднього виникнення правовідношення і в процесі його існування, що відповідає змісту припинення дії договору або його окремих положень, наслідки чого застосовуються з часу набрання рішенням законної сили.

Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК України).

За загальними правилами, встановленими нормами статей 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною 1 статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 607 ЦК України, зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Передбачені цивільним законодавством забезпечувальні заходи виконання зобов`язання завжди виникають у зв`язку з основним зобов`язанням і, як правило, мають залежний від основного зобов`язання характер, тобто їх дійсність залежить від дійсності основного правочину.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є застава, в силу якої кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (стаття 572 ЦК України, стаття 1 Закону України «Про заставу»).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина 1 статті 575 ЦК України).

За приписами статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до положень статті 17 цього Закону іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов`язання. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що іпотека як різновид застави є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому правочин щодо її встановлення має юридичне значення тільки тоді, коли має юридичну силу основне зобов`язання.

Такий висновок суду кореспондує положенню пункту 6.1 договору іпотеки, яким визначено, що договір діє до повного виконання позичальником зобов`язань, що забезпечені іпотекою за цим договором.

Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав.

Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-VI), дія якого поширюється на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень Закону № 1952-VI (статті 4, 10, 24, 31-2) та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015, державній реєстрації прав підлягають, зокрема, іпотека та заборона відчуження нерухомого майна, а наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про зареєстроване обтяження нерухомого майна є підставою для відмови у державній реєстрації прав, пов`язаних з відчуженням такого майна.

Згідно з Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 282/20595, обов`язковою умовою вчинення нотаріальної дії щодо відчуження нерухомого майна є відсутність заборони на його відчуження.

Матеріали справи містять докази протиправної поведінки та вини працівників відповідача АТ «УКРСИББАНК» у взаємовідносинах із позивачем, проте не містять жодних доказів протиправної поведінки чи вини позивача. Відповідач є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою банківською установою.

З огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору. Саме такий висновок міститься у рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013.

Наведене також узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Наведене також кореспондується із затвердженою Кабінетом Міністрів України «Конценцією державної політики у сфері захисту прав споживачів на період до 2020 року», відповідно до якої споживачі в Україні не захищені державою і законом внаслідок декларативного характеру проголошених прав та відсутності механізмів їх реалізації та відновлення.

Суд має дотримуватися позиції стосовно пріоритету інтересів позивача як споживача, що також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, по справі «Сєрков проти України» (рішення від 07.07.2011) Європейський суд дійшов висновку про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у зв`язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким та узгодженим та, відповідно, не відповідало вимозі «якості» закону, що мало наслідком його суперечливе тлумачення Верховним Судом, та, у зв`язку з тим, що судами всупереч національного законодавства не було застосовано підхід, який був би сприятливішим для заявника, коли у його справі законодавство припускало неоднозначне тлумачення. Той принцип, що суд має виходити із інтересів споживача, які гарантуються державою, враховуючи юридичну вразливість громадян порівняно із юридичними особами-контрагентами, слідує і з принципу верховенства права, передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 ЦК України у вигляді таких засад цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність, а також ст. ст. 5, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» про забезпечення захисту прав споживачів державою та здійснення такого захисту судом. Так, у рішенні ЄСПЛ від 19.02.2009 року по справі «Христов проти України», зазначено: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті б Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав».

Таким чином, незважаючи на те, що банком виконано умови кредитного договору в повному об`ємі, однак ОСОБА_1 кредитні кошти не отримував, оскільки рішеннями судів встановлено, що договір № 210399 банківського рахунку від 21.12.2006 містить підпис іншої особи, а позивач був визнаний потерпілим та цивільним позивачем в кримінальній справі, в ході розслідування кримінальної справи були здобуті докази того, що позивач не підписував договір № 210399 банківського рахунку від 21.12.2006, встановлено обставини при яких і ким було отримано грошові кошти з вказаного рахунку, справа була направлена для розгляду до суду, проте провадження у кримінальній справі було закрито у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності і порушене право позивача в кримінальному провадженні захищено не було, що змусило його звернутись за захистом свого порушеного права в цивільному провадженні.

За принципом змагальності цивільного судочинства кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (статті 12, 81 ЦПК України), проте жодних належних доказів на спростування доводів позову стороною відповідача до суду не надано.

Посилання представника відповідача на наявність виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_4 , як поручителя, заборгованості за кредитним договором, що був укладений між банком та ОСОБА_14, як на підставу для відмови у задоволенні позовну, суд не приймає, оскільки питання поруки не являються предметом даної справи, а ОСОБА_4 - її учасником.

Отже ураховуючи вищевстановлене, суд вважає, що права позивача підлягають судовому захисту у заявлений ним спосіб, а саме шляхом визнання припиненим зобов`язання по договору про надання споживчого кредиту № 0, визнання іпотеки припиненою та зняття заборони відчуження нерухомого майна.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати припиненими зобов`язання ОСОБА_1 по Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22.12.2006, укладеному з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк».

Визнати припиненою іпотеку об`єкта нерухомого майна - чотирьохкімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 , що виникла на підставі договору іпотеки № 40512, укладеного 22.12.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. за реєстровим номером № 5971.

Зняти заборону відчуження нерухомого майна - квартири за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження 4275673, підстава обтяження - Іпотечний договір, 5971, 22.12.2006, ПН ОСОБА_12 , заборона № 5972).

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_3 , мобільний телефон НОМЕР_7 , електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідач Акціонерне товариство «Укрсиббанк», , місце знаходження 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, електронна адреса

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 30.04.2024.