Справа №701/486/24
Номер провадження2/701/227/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - І. Д. Калієвського

за участю секретаря - Г.І. Байдужої

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності.

На підставу своїх вимог спирається на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає в селі Крачківка Уманського району Черкаської області. Її постійне місце проживання зареєстровано в житловому будинку по АДРЕСА_1 . Відповідач є титульним власником житлового будинку по АДРЕСА_2 , розташованого на присадибній земельній ділянці за цією ж адресою під кадастровим номером :01:002:0034 площею 0,3919 га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Права власності на вказане майно підтверджено відповідними правовстановлюючими документами. Так, згідно договору купівлі - продажу житлового будинку від 10.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Старосвітською О.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1111, відповідач ОСОБА_2 є власницею житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого в АДРЕСА_2 на приватизованій земельній ділянці площею 0,3919 га., кадастровий номер :01:002:0034. Право власності на вказане майно зареєстровано за відповідачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5982573 від 10.07.2013. Згідно договору купівлі - продажу земельної ділянки від 10.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Старосвітською О.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1113, відповідач ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки, розташовану в АДРЕСА_2 площею 0,3919 га., кадастровий номер :01:002:0034. Право власності на вказане майно зареєстровано за відповідачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5985669 від 10.07.2013. У липні 2021 року позивач домовилася з відповідачем щодо купівлі вказаного майна - житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами разом із земельною ділянкою, на виконання домовленостей, сплатила відповідачу домовлену суму коштів, на що відповідач надала власноруч написану розписку, якою підтверджує, що отримала від неї обумовлені кошти за продаж свого будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , кошти отримала повністю, претензій до покупця ОСОБА_1 не має. При цьому було домовлено про купівлю - продаж майна за загальною ціною 210 (двісті десять тисяч) гривень. На виконання домовленостей фактично укладеного та вчиненого договору купівлі - продажу, відповідач передала позивачу всю наявну правовстановлюючу та технічну документацію на майно, а також ключі від будинку та усіх приміщень. При цьому, було досягнуто домовленостей, що нотаріально договір буде оформлено трохи пізніше за браком вільного часу та можливостей у відповідача у зв`язку з постійними роз`їздами. Тобто, фактично вони уклали договір щодо купівлі - продажу садиби - житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого на присадибній земельній ділянці. Однак, до цього часу нотаріально оформити правочин купівлі - продажу вказаного майна так і не вдалось по причині ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, про що вона позивачу заявила особисто, пояснивши відсутністю такого бажання після отримання переданих нею коштів. Позивач опікується вказаним будинком та присадибною земельною ділянкою, доглядає за майном, утримує його та користується ним повністю, дотримуючись вимог щодо приписів законодавства про зобов`язання власності в частині тягаря утримання майна, не порушення прав інших осіб та держави. Однак, такий стан невизначеності у реально - формальному стані володіння майном при наявності іншого титульного власника перешкоджає здійсненню права власності, не дає змоги здійснювати утримання майна, загрожує його пошкодженню, що змушує звернутись з даним позовом до суду.

Позивач до суду не з`явилася, але в своїй позовній заяві просила справу слухати в її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному об`ємі.

Відповідач до суду не з`явилася, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача визнає та просить справу слухати у її відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає в селі Крачківка Уманського району Черкаської області, постійне місце проживання зареєстровано в житловому будинку по АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідач є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 , розташованого на присадибній земельній ділянці за цією ж адресою під кадастровим номером :01:002:0034 площею 0,3919 га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Права власності на вказане майно підтверджено відповідними правовстановлюючими документами. Так, згідно договору купівлі - продажу житлового будинку від 10.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Старосвітською О.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1111, відповідач ОСОБА_2 є власницею житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого в АДРЕСА_2 на приватизованій земельній ділянці площею 0,3919 га., кадастровий номер :01:002:0034. (а.с.12).

Право власності на вказане майно зареєстровано за відповідачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5982573 від 10.07.2013. (а.с.13-14).

Згідно договору купівлі - продажу земельної ділянки від 10.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Старосвітською О.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1113, відповідач ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки, розташовану в АДРЕСА_2 площею 0,3919 га., кадастровий номер :01:002:0034.(а.с.15).

Право власності на вказане майно зареєстровано за відповідачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5985669 від 10.07.2013. (а.с.16).

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що у липні 2021 року позивач домовилася з відповідачем щодо купівлі вказаного майна - житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами разом із земельною ділянкою, на виконання домовленостей, сплатила відповідачу домовлену суму коштів, на що відповідач надала власноруч написану розписку, якою підтверджує, що отримала від неї обумовлені кошти за продаж свого будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , кошти отримала повністю, претензій до покупця ОСОБА_1 не має. При цьому було домовлено про купівлю - продаж майна за загальною ціною 210 (двісті десять тисяч) гривень. На виконання домовленостей фактично укладеного та вчиненого договору купівлі - продажу, відповідач передала позивачу всю наявну правовстановлюючу та технічну документацію на майно, а також ключі від будинку та усіх приміщень. При цьому, було досягнуто домовленостей, що нотаріально договір буде оформлено трохи пізніше за браком вільного часу та можливостей у відповідача у зв`язку з постійними роз`їздами. Тобто, фактично вони уклали договір щодо купівлі - продажу садиби - житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого на присадибній земельній ділянці. Однак, до цього часу нотаріально оформити правочин купівлі - продажу вказаного майна так і не вдалось по причині ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, про що вона позивачу заявила особисто, пояснивши відсутністю такого бажання після отримання переданих нею коштів. Позивач опікується вказаним будинком та присадибною земельною ділянкою, доглядає за майном, утримує його та користується ним повністю, дотримуючись вимог щодо приписів законодавства про зобов`язання власності в частині тягаря утримання майна, не порушення прав інших осіб та держави. Однак, такий стан невизначеності у реально - формальному стані володіння майном при наявності іншого титульного власника перешкоджає здійсненню права власності, не дає змоги здійснювати утримання майна, загрожує його пошкодженню.

Факт отримання відповідачем коштів за продаж будинку та земельної ділянки підтверджується письмової розпискою написаною відповідачем власноручно (а.с.22).

Згідно рішення Крачківської сільської ради №6-1/VII від 19.02.2016 р. вулицю Щорса перейменовано на вулицю Молодіжна (а.с.20).

Вирішуючи даний спір суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувача (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (дана правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 11.02.2015 року у справі №6-2цс15).

Дана правова норма ст. 120 ЗК України узгоджується з приписами ст. 377 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Крім того, також такий перехід права власності повністю узгоджується з приписами ст. 381 Цивільного Кодексу України, якою визначено поняття садиби як об`єкта права власності. За ч. 1 ст. 381 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько - побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

За ч. 2 ст. 381 ЦК України, у разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 325 ЦК України, суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.

За ст. 386 ЦК України Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до ч. 5 ст. 12 ЦК України, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Тобто, позивач є добросовісним набувачем майна, відсутні правові підстави позбавлення його права власності за відсутності таких підстав та наявними є підстави для захисту порушеного права.

За ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства ст. 14 ЦК України.

Відповідно до ст. 15 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України надано право кожній особі звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав може бути визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частина 4 ст. 319 Цивільного кодексу України визначає, що власність зобов`язує.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Праналізувавши вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають до повного задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 77, 78, 81, 141, 200, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 11-16, 20, 24, 181,182, 204, 319, 321, 322, 328, 331, 375, 377, 380, 381, 386 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати дійсним договір купівлі - продажу та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_1 ), право власності на об`єкти нерухомого майна:

-на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_2 ;

-на земельну ділянку площею 0,3919 га під кадастровим номером :01:002:0034 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану в АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя І.Д.Калієвський