Справа № 587/1700/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2024 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Бузової Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Бездрицької сільської ради Сумсьукого району Сумської області , третя особа - приватний нотаріус Хоменко Оксана Володимирівна про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земелдьної ділянки,
У травні 2024 року позивачі в особі представника ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом Бездрицької сільської ради Сумсьукого району Сумської області, третя особа - приватний нотаріус Хоменко Оксана Володимирівна про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земелдьної ділянки, зазначаючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 мати позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Бездрицькою сільською радою Сумського району Сумської області, актовий запис №17. Після смерті смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на все належне їй майно. Позивачі звернулись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на відповідну частину земельної ділянки, яка повинна належати їм пропорційно частці на житловий будинок, але виявилось, що державний акт видавався тільки на ім`я ОСОБА_4 відповідно до рішення сесії Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області від 04.11.1993 року, хоча власниками житлового будинку після ОСОБА_5 ( чоловіка ОСОБА_4 ) зазначено: дружину - ОСОБА_4 1/2 часток та доньку ОСОБА_6 . Таким чином, позивачі вважали, що оспорюваним рішенням вісімнадцятої сесії двадцять першого скликання Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області від 04.11.1993 року порушені їх права, тому позивачі вимушені звернутись до суду з даним позовом для відновлення свого порушеного права.
В письмовій заяві представник позивачів ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач - Бездрицька сільська рада Сумського району Сумської області просила розглянути справу у відсутності свого представника.
Третя особа - приватний нотаріус Хоменко О.В. просила слухати справу у своєї відсутності.
Дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши правові позиції сторін, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 мати позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Бездрицькою сільською радою Сумського району Сумської області, актовий запис №17.
Після смерті смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на все належне їй майно.
13 грудня 2002 року Бездрицькою сільською радою Сумського району Сумської області за р. № 329 від імені ОСОБА_4 був посвідчений заповіт, згідно з яким будинок та надвірні побудови, що знаходяться у АДРЕСА_1 заповідала ОСОБА_2 .
13 грудня 2002 року Бездрицькою сільською радою Сумського району Сумської області за р. № 330 від імені ОСОБА_4 був посвідчений заповіт, згідно з яким будинок та надвірні побудови, що знаходяться у АДРЕСА_2 заповідала ОСОБА_1 .
19 червня 2023 року ОСОБА_1 було отримане свідоцтво про право на спадщину за заповітом за р. № 2366 на одну другу частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_7 є власником 1/2 часток житлового будинку відповідно до дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом №2326 від 10.11.1992 року.
Після смерті ОСОБА_4 залишилось недоотримане спадкове майно, яке складається з земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0400 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1900 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивачі звернулись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на відповідну частину земельної ділянки, яка повинна належати їм пропорційно частці на житловий будинок, але виявилось, що державний акт видавався тільки на ім`я ОСОБА_4 , відповідно до рішення сесії Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області від 04.11.1993 року, хоча власниками житлового будинку після ОСОБА_5 зазначено: дружину - ОСОБА_4 1/2 часток та доньку ОСОБА_6 .
Тобто, документи, які підтверджують законне набуття право власності на вищезазначену земельну ділянку відсутні, що підтверджується відповідними письмовими доказами.
Право позивачів як власників земельної ділянки вільно розпоряджатися своїм нерухомим майном порушено внаслідок рішення Бездрицької сільської ради без врахування частки ОСОБА_2 , яка є власником 1/2 часток житлового будинку, тому позивачі вимушені звернутись до суду з даним позовом для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Відповідно ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до пункту «в» ч.2 ст.89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку.
Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.
Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.
Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.
Відповідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до ч. 1. ст.90 ЗК України власники земельних ділянок мають право:
а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність;
б) самостійно господарювати на землі;
д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.
Відповідно до ч.2 ст.90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Відповідно ч.4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
За умовами ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.
Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди неодноразово було предметом розгляду Верховним Судом, який чітко висловлював свою думку з цього питання, яка полягає в тому, що чинне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17(провадження № 14-47цс20) дійшла висновку про те, що користування будинком неможливе без використання земельної ділянки, достатньої для розміщення й обслуговування будинку. Для цього необхідно встановити, який розмір земельної ділянки, призначений для розміщення і обслуговування будинку, є нормативно визначеним у місцевості, де він знаходиться, а також для визначення тієї частини земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування будинку позивачів.
Отже, частина земельної ділянки, яка знаходиться під домоволодінням, належить на праві власності позивачам, а тому вони мають право на земельну ділянку для розміщення і обслуговування будинку в нормативно визначеному розмірі на місцевості, де він розташований.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з правом володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Статтею 153 ЗК України закріплена гарантія права власника земельної ділянки, який не може бути позбавлений права власності, крім випадків, передбачених Земельним Кодексом України та іншими законами.
Згідно з ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч. 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.
Приписами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно ч. ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про ствердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).
Згідно п. 60-61 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051 запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.
Скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги.
Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.
Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Відповідно до ч. І ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
В обґрунтування позовних вимог представник позивачів надав копії документів, які були у володінні позивачів та були отримані представником позивачів, додані до позовної заяви, які свідчать про обґрунтованість позовних вимог.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 86, 89, 90, 120, 152, 153 ЗК України, ст. ст. 16, 182, 317, 319, 321, 391, 392 ЦК України, ст. ст. 263, 264, 265 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Скасувати рішення вісімнадцятої сесії двадцять першого скликання Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області від 04.11.1993 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,23 га, в тому числі площею 0,04 га - для обслуговування житлового будинку та 0,19 га - для ведення особистого селянського господарства.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко