1Справа № 335/8097/23 2/335/1273/2024
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2024 року м. Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Рибалко Н.І., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про встановлення факту батьківства, просив суд встановити факт батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Запоріжжя, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2023 року у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про встановлення батьківства відмовлено.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 17.01.2024 року ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду.
Суд апеляційної інстанції в постанові від 17.01.2024 зазначив, що можливість розгляду справи в окремому провадженні не є обов`язковою та не виключає застосування до справи наслідків, передбачених ч. 6 ст. 294 ЦПК України, позаяк наявність спору виключає розгляд справи в окремому провадженні.Скаржник посилався на те, що обрання способу захисту є його правом, тим більше встановлення факту батьківства може породити майнові та інші спадкові суперечки, а відтак розгляд вказаного питання в позовному проваджені не суперечить закону. Для правильного вирішення справи не має значення заявлення ОСОБА_1 саме позову, а не заяви в порядку окремого провадження.
Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Відповідно до положення частини 1 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.
Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.
Отже, слід дійти висновку, що виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.
У постанові від 16.02.2021 року у справі № 911/2390/19 Велика Палата Верховного Суду визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Таким чином, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.
Відповідно до ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Крім цього, згідно п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 року, якою роз`яснено схожі за своєю суттю правовідносини - перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.
Судом встановлено, що предметом позовної заяви у зазначеній справі є встановлення факту батьківства після відкриття спадщини, як зазначає позивач, він є спадкоємцем першої черги на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 та через відсутність документів, які б підтверджували батьківство спадкодавця ОСОБА_3 щодо нього, він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, а тому суд приходить висновку, що на спірні правовідносин поширюється виключна підсудність відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 ЦПК України, отже вказана справа повинна розглядатися за місцем знаходження нерухомого майна, тобто за правилами виключної підсудності.
Підстав для застосування іншого виду підсудності судом не вбачається.
Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у Постанові від 10.04.2019 року у справі № 638/1988/17.
З урахуванням зазначеного та враховуючи спірні правовідносини, які виникли між сторонами, вважаю, що відсутні передбачені законом підстави для розгляду зазначеної справи цим судом.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Згідно ч. 3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.
Слід також зазначити, що згідно ч. 1 ст. 378 ЦПК України, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).
Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.
Таким чином, вважаю за необхідне матеріали вказаної цивільної справи передати за підсудністю до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 27, 28, 31, 32, 261 ЦПК України,-
Цивільну справу № 335/8097/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства передати за підсудністю до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя.
Ухвалу може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Суддя: Н.І. Рибалко