ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 953/8169/21
Номер провадження 22-ц/818/340/24
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И
22 лютого 2024 року м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,
представника позивача адвоката Андрущенко Д. С.,
представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Молокосусова В. Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2023 року в складі судді Губської Я.В. у справі № 953/8169/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гуркаленко Інеса Валеріївна про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю,
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гуркаленко Інеса Валеріївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю.
Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Починаючи з 08 вересня 2002 року по день його смерті позивачка перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах та проживали однією сім`єю в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки як подружжя. На початку проживання однією сім`єю вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , але 13 січня 2007 року цей шлюб було розірвано. ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі ніколи не перебував. Вказала, що вона та ОСОБА_4 вважали себе чоловіком та дружиною, вели спільне господарство, піклувались один про одного, разом здійснювали придбання побутової техніки, речей, меблів, вели спільний побут, харчувались, здійснювали капітальний та поточний ремонт квартири. Також факт проживання однією сім`єю з померлим підтверджується довідкою № 2102-1 від 22 лютого 2021 року, яку оформило Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чайка» (ділі ОСББ «Чайка») за місцем їх мешкання з підписами голови ОСББ та сусідив. 18 липня 2019 року в період спільного проживання для спільних сімейних потреб разом з ОСОБА_4 , за спільні кошти був придбаний автомобіль Шевроле Авео 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . Також, факт проживання однією сім`єю підтверджується світлинами, які відображають спільний сумісний відпочинок, свята, які вони завжди проводили разом. Вказала, що після смерті ОСОБА_4 , ритуальні послуги та поховання сплачувала вона, організацією поховання також займалась вона. Отже з ОСОБА_4 вони проживали однією сім`єю більше 18 років до часу відкриття спадщини. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіля Шевроле Авео 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
21 січня 2021 року вона звернулась до приватного нотаріуса ХМНО Гуркаленко І.В. з заявою про відкриття спадщини та отримала роз`яснення, що необхідно підтвердити факт родинних відносин, для чого і звернулась до суду.
Посилаючись на вказане, позивач просила встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період з 2002 по 19 грудня 2020 року; визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля Шевроле Авео 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 .
20 липня 2021 року ОСОБА_2 подав до суду відзив на позов в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відзив мотивована тим, що ОСОБА_4 є його рідним дядьком. ОСОБА_3 є також племінником ОСОБА_4 , інших родичів померлий не має. Зазначив, що відносини між позивачем та померлим ОСОБА_4 були, але вони не проживали однією сім`єю у відповідності до приписів статті 74 СК України. Докази, які надані ОСОБА_1 не підтверджують в повній мірі факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Знаходження на світлинах разом на відпочинку та присутність на святах не може бути доказом на підтвердження проживання однією сім`єю. Також, на світлинах не відображено, коли вони були зроблені. Позивачкою надана до суду довідка № 2102-1 від 22 лютого 2021 року ОСББ «Чайка» з підписом сусідів, проте зазначення в довідці сусідів для підтвердження вказаного факту без їх допиту в якості свідків, не може мати будь-яких юридичних наслідків. ОСОБА_1 в квартирі разом з ОСОБА_4 зареєстрована не була. Акт на ритуальні послуги та поховання ОСОБА_4 , а також реєстраційна картка на кремацію ніяким чином не підтверджують факт сумісного проживання у фактичному шлюбі на час набуття права власності на майно. Чеки на побутову техніку, гарантійний талон на пральну машину, двері та інші документи, які знаходились в квартирі померлого на час його смерті без вказівки в них даних позивачки не можуть також підтвердити факт проживання без реєстрації шлюбу. В усіх документах зазначений виключно ОСОБА_4 . В наданих квитанціях про сплату комунальних послуг посилання на позивачку ОСОБА_1 також відсутні. Позивач зазначає про ведення з ОСОБА_4 спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, але при цьому не надає доказів на підтвердження вказаних фактів.
11 серпня 2021 року ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив в якому просила визнати відзив формальним та необґрунтованим.
Відповідь на відзив мотивована тим, що відповідач сам підтверджує, що вона та ОСОБА_6 мали відносини між собою. Вказала, що в період спільного проживання вона та ОСОБА_6 обидва працювали, отримували заробіток, з чого і складався сімейний бюджет, купувались речі для побуту, одежа, продукти харчування, сплачувались витрати на квартиру. Вказала, що незважаючи на той факт, що вона фактично проживала з покійним однією сім`єю з вересня 2002 року, враховуючи, що попередній шлюб розірвано 13 січня 2007 року, відповідно до положень СК України факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 можливо визнати судовим рішенням з 13 січня 2007 року, тобто з дня розірвання її попереднього шлюбу.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено факту спільного проживання однією сім`єю та перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 протягом часу з 08 вересня 2002 року по 19 грудня 2020 року, відповідно до вимог СК України. Крім того, суд першої інстанції врахував, що до 13 січня 2007 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, а тому взагалі питання про перебування у інших фактичних шлюбних відносинах до 13 січня 2007 року є необґрунтованим та безпідставним. Також, навіть факти неодноразового спільного відпочинку ОСОБА_1 з ОСОБА_4 , їх спільна присутність на святкуванні свят, спільні фото на відпочинку, самі по собі, без доведення факту довготривалих відносин між сторонами, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що автомобіль Шевроле Авео 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 був придбаний за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_4 позивачкою суду не надано.

13 листопада 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Андрущенко Діана Сергіївна, подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було з`ясовано та враховано той факт, що позивач з померлим проживали однієї сім`єю протягом 18 років про що, зокрема, свідчили такі докази як: копії чеків на придбання техніки, копії гарантійних талонів на техніку, копії товарних чеків, копія договору про виготовлення обшивки балкону, копії квитанцій за сплату комунальних послуг, ксерокопії фотознімків, копія довідки ОСББ «Чайка» тощо.

Суд не з`ясовував тривалість сімейних відносин, проте акцентував свою увагу на тому, що ці відносини були близькі, але не сімейні, з чим позивач категорично не погоджується, адже вона проживала з померлим однією сім`єю та мала взаємні права та обов`язки як подружжя. Також, суд не з`ясував обставини, що саме позивач займалася організацією поховання ОСОБА_4 , а також сплачувала ритуальні послуги з поховання. Цей факт свідчить про те, що вона не тільки цінувала та кохала його при житті, а також вшанувала його після смерті. Зазначив, що проведення спільного відпочинку свідчить про те, що позивач з померлим мали спільне дозвілля, відпочивали разом, а фотографувати свій побут вони не вважали за необхідне, адже для них побут не мав такого особливого емоційного забарвлення як відпочинок.

Інші учасники справи рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача адвоката Андрущенко Д. С., яка підтримала апеляційну скаргу, представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Молокосусова В. Є., який проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано 13 січня 2007 року (а.с. 6)

Згідно з листом Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану СМУ МЮ від 28 травня 2024 рок № 4114/22.1-32 актового запису про можливе перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбних відносинах, не виявлено (а. с. 47).

ОСОБА_7 та ОСОБА_1 разом відпочивали, святкували свята з друзями, зазначене підтверджується фото (а.с. 26-28).

Відповідно довідки виданої ОСББ «Чайка» № 2102-1 від 22 лютого 2021 року ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований за зазначеною адресою з 04 листопада 1986 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 2002 року проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, піклувалися один про одного, разом сплачували комунальні рахунки, здійснювали ремонт у квартирі, купували меблі та сантехніку, відпочивали та їздили у подорожі. Зазначене підтверджується сусідами та голови правління ОСББ «Чайка» (а.с. 29).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_4 є власником автомобіля Шевроле Авео 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 30).

Позивачкою додано до справи чеки на побутову техніку, гарантійний талон на пральну машину та інші документи. В усіх документах зазначений ОСОБА_4 (а.с. 12-25).

Відповідно до копії спадкової справи № 2/2921, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , в матеріалах якої містяться: заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 21 січня 2021 року, заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини від 10 квітня 2021 року, заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини від 08 червня 2021 року, копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 , витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі, копія паспорту ОСОБА_1 , копія довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , копія паспорту ОСОБА_2 , копія РНОКПП ОСОБА_2 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_8 , копія довіреності ОСОБА_3 , відповідь-роз`яснення ОСОБА_1 , копія запиту до Управління реєстрації місця проживання, копія інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 02 лютого 2021 року (а. с. 144-163).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частинами 1 та 2 статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною 1 статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Положеннями статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Згідно з абзацом 5 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка не надала достатніх доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу у період з 2002 року по 19 грудня 2020 року.

При вирішенні спору судом надано оцінку тому, що у період до 13 січня 2007 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 .

В силу положень статті 74 СК України перебування чоловіка і жінки у зареєстрованому шлюбі виключає встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з іншою особою (постанова Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 369/3338/17, провадження № 61-15677св19).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що докази, надані позивачкою, не підтверджують факт її проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю та наявності в них усталених відносин, притаманних подружжю.

Посилання позивачки на спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї.

Надані позивачкою фотографії певних подій без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не вказують на те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду усталені відносини, які притаманні подружжю.

Лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (див. постанову Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20).

З наданої позивачкою довідки ОСББ «Чайка» № 2102-1 від 22 лютого 2021 року неможливо встановити ознак спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю, ведення ними спільного господарства та наявність спільного бюджету.

Фактично у справі, що переглядається, позивачка як на підставу необхідності встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі ОСОБА_4 посилалася на необхідність вирішення спору щодо поширення правого режиму спільної сумісної власності на автомобіля Шевроле Авео 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Колегія суддів відхиляє доводи позивачки про те, що суд першої інстанцій не дослідив зібрані у справі докази на підтвердження того, що джерелом набуття права власності на спірний автомобіль були спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , оскільки на підтвердження цього не надано жодних доказів.

Крім того, факт оплати витрат, пов`язаних з похованням не свідчать про спільне проживання позивачки однією сім`єю з ОСОБА_4 .

Інші доводи апеляційних скарг на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and Others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина