УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року

м. Київ

справа № 347/528/22

провадження № 61-2464ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лифар Дмитро Володимирович, на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2023 року та постанову

Івано-Франківського апеляційного суду від 29 січня 2024 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року приватний виконавець виконавчого округу

Івано-Франківської області Ткачук Л. М. звернувся до суду з поданням про визначення частки майна у розмірі боржника ОСОБА_2 у однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , загальною

площею 44,7 кв. м.

27 листопада, 13 та 14 грудня 2023 року боржник ОСОБА_2 та титульний власник майна ОСОБА_3 звернулися до суду із клопотаннями про закриття провадження у справі № 347/528/22 на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України (відсутній предмет спору).

Клопотання про закриття провадження у справі мотивоване тим, що квартира АДРЕСА_1 є виключно власністю ОСОБА_3 та не належить до спільної сумісної власності.

11 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про зупинення розгляду справи № 347/528/22 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 760/28602/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання шлюбного договору недійсним.

Косівський районний суд Івано-Франківської області ухвалою від 14 грудня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення розгляду справи № 347/528/22 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 760/28602/23 відмовив.

У задоволенні клопотань ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про закриття провадження у справі № 347/528/22 відмовив.

Подання приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Л. М. залишив без розгляду.

Роз`яснив заявнику право звернутися до суду з позовом у порядку позовного провадження.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 29 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Ухвалу Косівського районного суду від 14 грудня 2023 року залишив без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що оскільки під час розгляду справи встановлено наявність спору про визначення частки майна боржника в спільному майні подружжя, яким він володіє спільно з членами його сім`ї, а отже, наявний спір про право, який підлягає вирішенню не в порядку, передбаченому розділом VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України, а в позовному провадженні, тому подання приватного виконавця підлягає залишенню без розгляду.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2024 року, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лифар Д. В., просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України

(пункт 16 частини першої статті 353 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що на момент звернення з поданням про визначення частки майна в спільній сумісній власності спору про право не існувало. Разом з тим, на час розгляду цієї справи вже існував інший спір про право, який розглядався в іншому позовному провадженні і тому були підстави для зупинення провадження у цій справі.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Суди встановили, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Л. М. перебуває виконавчий лист

№ 347/528/22, виданий 29 листопада 2022 року Косівським районним судом Івано-Франківської області, про стягнення зі ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 заборгованості за договором безвідсоткової позики від 24 грудня 2021 року у розмірі 487 722 грн, витрат на професійну правничу

допомогу - 20 000 грн та судового збору - 4 877,23 грн.

Постановою про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 23 січня 2023 року зобов`язано боржника ОСОБА_2 подати декларацію про доходи та майно і попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Копія постанови про відкриття провадження направлена боржнику ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

23 січня 2023 року приватний виконавець виконавчого округу

Івано-Франківської області Ткачук Л. М. виніс постанову про арешт коштів та майна боржника.

Під час вчинення виконавчих дії приватний виконавець встановив, що на праві власності у боржника відсутні грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, на яке можливо звернути стягнення.

Також приватний виконавець встановив, що з 21 вересня 2021 року ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянкою ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за громадянкою ОСОБА_3 зареєстрований об`єкт житлової нерухомості - однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 44,7 кв. м.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі - у редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Права та обов`язки виконавців передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Частиною першою статті 443 ЦПК України передбачено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 (провадження

№ 14-31цс21) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «спір про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, є спором між боржником і іншими співвласниками майна. Після відкриття провадження за позовною заявою виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача (частина п`ята

статті 56 ЦПК України).

У разі, якщо наявний спір щодо визначення частки боржника у спільному майні, звернення виконавця до суду завжди за своєю суттю має характер позовної заяви (незалежно від її назви), оскільки вона звернена до суду з метою вирішення матеріального спору. При цьому позовна заява має подаватися в порядку позовного провадження, а не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. В останньому випадку суд має або закрити провадження (якщо порушені правила про юрисдикцію спору - див. пункт 73 цієї постанови), або залишити заяву (подання) без розгляду (якщо правила про юрисдикцію спору не порушені - див. пункти 74-75 цієї постанови)».

У справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, приватний виконавець Ткачук Л. М. звернувся до суду із поданням про визначення частки майна боржника, яким, на думку заявника, боржник володіє спільно з іншою

особою - ОСОБА_3 .

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що у цій справі наявний спір про право. Такий спір вирішується в позовному провадженні, а не в межах справи, в якій вирішено інший спір між боржником і стягувачем, тобто не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України.

Такий висновок повністю узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21).

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 липня

2022 року у справі № 766/19976/18 (провадження № 61-5720св19) та в ухвалі Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 760/20457/17 (провадження № 61-1787ск24).

Доводи касаційної скарги про те, що на момент звернення з поданням про визначення частки майна в спільній сумісній власності спору про право не існувалоі на цій стадії розгляду справи відсутній спір про виділ частки майна в натурі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки у справі, що переглядається, звернення приватного виконавця до суду з поданням за своєю суттю має характер позовної заяви, яке полягає у вирішенні матеріального спору, що вирішується в порядку позовного провадження.

Крім того, посилання заявника на те, що на час розгляду цієї справи вже існував інший спір про право, який розглядався в іншому позовному провадженні і тому були підстави для зупинення провадження у цій справі також не заслуговують на увагу. Суди зазначили, що подання (заява) приватного виконавця про визначення частки майна боржника підлягає розгляду по суті в порядку позовного провадження за наявності спору про право. У такому випадку, з огляду на сталу судову практику, при зверненні приватного виконавця з таким поданням суди попередніх інстанцій обґрунтовано залишили без розгляду вказане подання.

Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви,

з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лифар Д. В., на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 січня 2024 року є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 , за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лифар Дмитро Володимирович, на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 січня 2024 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк