Дата документу 25.01.2024Справа № 554/8591/23
Провадження № 2/554/238/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2024 року Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Савченко Л.І.

при секретарі Грай К.В.

за участю представника позивача Петрик О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Полтава в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» про відшкодування шкоди з урахуванням інфляційного збільшення боргу та трьох відсотків річних,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Октябрського районного суду м.Полтави з позовом до ПрАТ «СК «Саламандра» про відшкодування шкоди з урахуванням інфляційного збільшення боргу у розмірі 12 308 грн. 66 коп., 3 % річних у розмірі 2 218 грн., пені у розмірі 21 901 грн. 45 коп., а також витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

В обґрунтування позову вказала, що 22.02.2020 о 18.20 в с.Нове Мелітопольського району Запорізької області відбулася ДТП за участі автомобіля Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 . Внаслідок наїзду останній помер. Кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Їй, як доньці ОСОБА_3 , було заподіяно моральну шкоду. Також вона понесла витрати на поховання батька. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «Саламандра». Вона звернулася до відповідача, як до страховика, з повідомленням про ДТП та заявами на виплату страхового відшкодування моральної шкоди і витрат на поховання від 01.04.2020. Однак листом від 20.08.2020 представник відповідача повідомив про відмову у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що ДТП мала місце з вини ОСОБА_3 , а відсутність у водія транспортного засобу технічної можливості уникнути є непереборною силою. Вважаючи відмову незаконною, вона звернулася до суду з позовом. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2022 року у справі № 937/7192/20, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 06 липня 2023 року, позов задоволено, стягнуто із ПрАТ «СК «Саламандра» на її користь у відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, у розмірі 14 169 грн., витрати на поховання у розмірі 10 341 грн. 30 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн., судовий збір на користь держави у сумі 840 грн. З огляду на те, що відмова ПрАТ «СК «Саламандра» у виплаті страхового відшкодування викладена у листі від 20.08.2020 була безпідставною, то відповідач зобов`язаний сплатити їй відшкодування шкоди з урахуванням інфляційного збільшення боргу, трьох відсотків річних та пеню за період з 21.08.2020 (день, що слідує після рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування) по 27.08.2023 року (день, що передує виплаті страхового відшкодування шкоди). З цих підстав звернулася до суду з позовом.

Ухвалою суду від 18 вересня 2023 року позовну заяву залишено без руху, з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 20 вересня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Від представника відповідача ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на позов, у якому частково заперечує проти позову. Вказує, що на підставі ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 617 ЦК України у страховика ПрАТ «СК «Саламандра» виник обов`язок з виплати штрафних санкцій за прострочення виплати страхового відшкодування, однак за виключенням періоду розгляду справі № 937/7192/20 у судах першої та апеляційної інстанції. Вказує, що рішення по страховій справі повинно було бути прийняте протягом 90 днів з дня отримання заяви, тобто не пізніше 29.06.2020. Рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування прийнято 20.08.2020. ОСОБА_1 звернулася до Мелітопольського районного суду Запорізької області з позовом про стягнення страхового відшкодування 24.09.2020. 30.09.2020 року було відкрито провадження. 10.02.2022 року позов задоволено, розгляд справи тривав майже півтора роки. 01.03.2022 року ПрАТ «СК «Саламандра» звернувся до Запорізького апеляційного суду, який 06.07.2023 року постановою залишив рішення без змін. Відтак рішення набрало законної сили 06.07.2023 року. 28.08.2023 року ПрАТ «СК «Саламандра» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 у розмірі 24 510 грн. 30 коп. Зазначає, що згідно ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо ДТП розглядається у цивільній справі, господарській чи кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Страховик приймає рішення про здійснення страхового відшкодування у зв`язку з визнанням майнових вимог або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався у судовому порядку. Посилається на правову позицію Верховного Суду від 21.04.2022 року у справі № 447/2222/20 та вважає, що штрафні санкції за прострочення строків виплати повинні нараховуватися наступним чином: за період з 30.06.2020 по 30.09.2020 штрафні санкції нараховуються, з 01.10.2020 по 06.07.2023 року штрафні санкції не нараховуються, за період з 07.07.2023 року по 28.08.2023 року штрафні санкції нараховуються. Отже, у підсумку розмір штрафних санкцій складає три відсотки річних у сумі 295 грн. 61 коп., пеня у сумі 2 397 грн. 94 коп. Також звертає увагу, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним до даних правовідносин, тому пеня сплачується за ст. 36 Закону з розрахунку подвійної ставки НБУ. Інших видів штрафних санкцій норми спеціального Закону не передбачають. Тому норми ст. 625 ЦК України не можуть бути застосовані. Крім того, вказує, що відповідно до ст. 617 ЦК України особа звільняється від відповідальності, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Сертифікатом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року засвідчено форс-мажорні обставини: військову агресію Російської Федерації проти України. Тривалий розгляд справи в суді апеляційної інстанції пов`язаний із надзвичайними, об`єктивними обставинами, тому страховик не може нести відповідальність за дії таких обставин. Тому позов визнає частково, з врахуванням вказаних доводів, судові витрат прохає стягнути пропорційно задоволеним позовним вимогам, відмовити у стягненні трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Від представника позивача ОСОБА_5 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вона вказала, що страховик не припинив виплату страхового відшкодування, а відмовив у її виплаті, а тому його твердження про невиплату штрафних санкцій на час розгляду справи про ДТП у суді є помилковим. Обставини справи, на які посилається представник відповідача № 447/2222/2 є відмінними від даної справи. Також прохала врахувати висновки Верховного Суду у постанові від 29.06.2023 року № 922/999/22 щодо форс-мажорних обставин та звільненням від відповідальності за ст. 617 ЦК України.

Представник відповідача ОСОБА_4 надіслав клопотання про врахування правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 22.12.2023 року у справі № 345/3049/22.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення позову, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 22.02.2020 о 18.20 в с.Нове Мелітопольського району Запорізької області відбулася ДТП за участі автомобіля Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 . Внаслідок наїзду ОСОБА_3 загинув. Кримінальне провадження № 0000584 від 22.02.2020 закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, що слідує із Постанови старшого слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області від 30.04.2020 року (а.с.9-11).

Позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , що слідує із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 01.06.1988 року, виданого РАЦС м.Мелітополя, а/з № 1080 (а.с.12).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «Саламандра», що слідує із Поліса № АО3845865 від 22.02.2020 (а.с.18).

Позивач звернулася до ПрАТ «СК «Саламандра» з заявами на виплату страхового відшкодування моральної шкоди і витрат на поховання від 01.04.2020 (а.с.20-21).

20.08.2020 представник відповідача ПрАТ «СК «Саламандра» Терзя О.С. повідомив представника позивача ОСОБА_6 про невизнання майнових вимог ОСОБА_1 на підставі ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п.5 ст. 1187 ЦК України та відмовляє у виплаті страхового відшкодування (а.с.22-23).

Не погодившись із вказаною відмовою, позивач звернулася з позовом до суду.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2022 року у справі № 937/7192/20, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 06 липня 2023 року, позов ОСОБА_1 до ПрАТ « СК «Саламандра» про відшкодування шкоди задоволено, стягнуто із ПрАТ «СК «Саламандра» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, у розмірі 14 169 грн., в рахунок відшкодування витрат на поховання у розмірі 10 341 грн. 30 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн., судовий збір на користь держави у сумі 840 грн. 80 коп. (а.с.24-33).

Стягнуті за рішенням суду кошти були сплачені позивачу 28.08.2023 року, що підтверджується звітами про грошові перекази (а.с.34-35).

Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбаченого, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 Цивільного кодексу України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 Цивільного кодексу України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Згідно із статтею 992 Цивільного кодексу України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За правилами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За частиною першою статті 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 Цивільного каодексу України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, до прострочення страховика підлягає застосуванню частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України, а отже вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивачки інфляційних втрат та трьох процентів річних суд вважає обґрунтованими.

Так як Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області 10 лютого 2022 року встановлено право позивача на отримання виплати страхового відшкодування, вказаний обов`язок не виконаний відповідачем у визначений законом строк, суд вважає, що наявне невиконання грошового зобов`язання зі сторони страховика (прострочення виплати), тому позивач має право на стягнення пені.

При цьому, суд погоджується із проведеними позивачем розрахунками пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Так, розмір сплаченого страхового відшкодування становить 24 510 грн. 30 коп. За період з 21.08.2020 по 27.08.2023 року внаслідок інфляційних втрат сума страхового відшкодування збільшилася на 12 308 грн. 66 коп. Сума 3 % річних становить 2218 грн. Пеня за період з 21.08.2020 по 27.08.2023 року становить 21 901 грн. 45 коп. (а.с.36-40).

Також, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18), згідно з яким у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

В ході судового розгляду представник відповідача посилався на положення ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої, якщо ДТП розглядається у цивільній справі, господарській чи кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У даній справі страховик прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування (лист від 20.08.2020), а не про припинення його виплати до вирішення справи про ДТП у судовому порядку, а тому твердження відповідача про необхідність виключення цього періоду для нарахування штрафних санкцій є неспроможним.

З огляду на викладене, посилання представника відповідача на застосування до даних правовідносин правових позицій Верховного Суду від 21.04.2022 року у справі № 447/2222/20 та від 22.12.2023 року у справі № 345/3049/22 є помилковим, оскільки у даних справах предметом розгляду були спори з іншими правовідносинами (припинення сплати страхового відшкодування, а не відмова у його виплаті).

Також суд вважає неспроможними доводи представника відповідача щодо звільнення від відповідальності з виплати штрафних санкцій за період розгляду справи у судах, який затягнувся з підстав воєнного стану, що є надзвичайними, невідворотніми та об`єктивними обставинами, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 2 грудня 1997 року № 671/97-ВР (з останніми змінами від 17 березня 2020 року № 530-IX), Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб;

Відповідно до статті 14-1 цього ж Закону, торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням Росії в Україну, Торгово-промислова палата 28 лютого 2022 року розмістила на своєму офіційному сайті лист, яким засвідчила, що збройна агресія Російської Федерації є форс-мажорною обставиною в контексті українського законодавства.

Однак, цей лист не є правовим виправданням для невиконання взятих на себе зобов`язань, і лише в сукупності з іншими належними та допустимими доказами він може засвідчити існування форс-мажорних обставин і мати доказову силу.

Так, відповідач в установленому законом порядку не повідомив позивача про існування форс-мажорних обставин, засвідчених листом Торгово-промислової палати № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, не підтвердив ту обставину, що саме внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, в зв`язку із чим було введено воєнний стан, Страхова компанія не мала можливості виконати свої зобов`язання за договором. Порушення процедури письмового повідомлення про існування форс-мажору має суттєве значення у договірних правовідносинах.

На підтвердження форс-мажорних обставин відповідач не надав жодних із вище зазначених доказів, а тому підстав для відмови у позові не вбачається.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1, п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп. підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Вирішуючи питання щодо стягнення із позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7 000 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Зі змісту ч.ч.1-3 ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Представником позивача виконані вимоги ч.8 ст. 141 ЦПК України та подано докази сплати судових витрат на правову допомогу, а саме Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 29 серпня 2023 року, Розрахунок № 1 розміру наданої професійної правничої допомоги, Акт наданих послуг від 04 вересня 2023 року.

Враховуючи обсяг виконаних адвокатом послуг на час розгляду справи у суді першої інстанції, значення справи для сторін, складність справи, суд вважає за необхідне задовольнити заяву про стягнення витрат на правничу допомогу та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 7 000 грн.

Керуючись ст.ст.12, 81,133, 139, 141, 229, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати на суму боргу у розмірі 12 308 грн. 66 коп., 3 % річних у розмірі 2218 грн., пеню у розмірі 21 901 грн. 45 коп., судові витрати, які складаються із судового збору у сумі 1073 грн. 60 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн., а всього 44 501 грн. 71 коп.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра», місце знаходження: 36023 м.Полтава, вул.Колективна, 10, .

Повне рішення складено 30 січня 2024 року.

Суддя Л.І. Савченко