БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2-з/361/16/24
УХВАЛА

14 лютого 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого суддіПетришин Н.М.
за участю секретаря Мищенко С.Л.,

при розгляді у судовому засіданні в залі суду цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

23 листопада 2023 року до суду надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів.

26 січня 2024 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення вищевказаного позову шляхом:

-визначення часу та місця побачень і спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із батьком ОСОБА_1 протягом першого і третього тижня календарного місяця з 09 год. 00 хв. понеділка по 16 год. 00 хв. неділі за місцем проживання ОСОБА_1 без присутності матері ОСОБА_2 ; протягом другого і четвертого тижня кожного календарного місяця ОСОБА_1 має право спілкуватися із донькою ОСОБА_3 за допомогою телефонних та/або засобів відеозв`язку не менше двох разів на день, із 09 год. 00 хв по 11 год. 00 хв. та із 18 год. 00 хв. по 21 год. 30 хв. тривалістю не менше 20 хвилин без перешкод із боку матері ОСОБА_2 ;

-Зобов`язання ОСОБА_2 передавати малолітню дитину ОСОБА_3 її батьку, ОСОБА_1 відповідно до визначеного судом часу спілкування з моменту постановлення ухвали та до набрання рішенням у цій справі законної сили;

-Зобов`язання ОСОБА_2 забезпечувати можливість спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 з її батьком, ОСОБА_1 , за допомогою наявних у ОСОБА_2 телефонних та/або засобів відеозв`язку відповідно до визначеного судом часу спілкування з моменту постановлення ухвали та до набрання рішенням у цій справі законної сили.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на наступне.

17.06.2019 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилася донька ОСОБА_3 . Наразі подальше спільне проживання позивача та відповідача однією сім`єю не є можливим, оскільки погляди на життя та на виховання доньки занадто різні. У зв`язку з цим позивачем до Броварського міськрайонного суду Київської області подано позовну заяву, про що в подальшому проінформовано відповідача. 04.12.2023 року відповідач зібрала свої речі та, нехтуючи запереченнями позивача, забрала доньку ОСОБА_4 і покинула постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , переїхавши в інший населений пункт. Адресу нового місця проживання дитини відповідач не повідомила позивачу. Після переїзду відповідач постійно чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з донькою, контролює хід телефонних розмов по відеозв`язку, втручається у діалоги позивача з дитиною. Інколи у спілкування між позивачем та ОСОБА_4 втручається матір відповідача, що додає напруги і в без того непросту психоемоційну ситуацію та перешкоджає позивачу брати участь в житті дитини. У зв`язку з тим, що відповідач не повідомляла позивачу точну адресу свого нового місця проживання, останній був позбавлений можливості бачитись із донькою наживо та проводити з нею час, беручи участь у її житті та вихованні. Про можливу адресу проживання дитини позивач дізнався 04.01.2024 року (день отримання доступу до даної справи представником позивача в підсистемі «Електронний суд») із клопотання представника відповідача, де зазначено, що позивач фактично проживає в місті Ірпінь за адресою: АДРЕСА_2 . 08.01.2024 року позивач прибув за адресою проживання відповідача та попросив у неї надати йому можливість побачитись із дитиною. Відкривши двері, та побачивши позивача, відповідач одразу почала запитувати, де її речі, не даючи повноцінно побачити доньку. Позивач зазначає, що відповідач неохоче відповідає на його дзвінки, аргументуючи це тим, що «не зобов`язана відповідати». Така ситуація порушує право батька на спілкування із дитиною, оскільки реальна можливість комунікації з донькою перебуває у повній залежності від бажань та настрою позивача, яка відверто маніпулює подібним становищем. При цьому щоденно їздити в місто Ірпінь, щоб побачити доньку, поспілкуватись із нею та провести час із користю, позивач не має можливості. Відсторонення позивача від дитини призводить до послаблення сімейних та психосоціальних зв`язків між малолітньою донькою та батьком.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Палько М.О. заяву про забезпечення позову підтримали та просили задовольнити. ОСОБА_1 пояснив, що він не виганяв дружину з дому, а сказав їй, що вона може покинути житло, а дитина має залишитися. Дитину до вихователя у приватний садок заявник водив приблизно півтора місяці. Зазначив, що більшість часу він працює на вихідних, однак, поруч живуть його батьки, які можуть допомогти у догляді за дитиною.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Бобович М.М. у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про забезпечення позову в повному обсязі. Зазначив, що відповідач не заперечує щодо побачень дитини з батьком, але просить попереджати заздалегідь. Пояснив, що дитина з п`ятниці відвідує дитячий садок та долучив договір про зайняття з англійської мови. Адвокат Бобович М.М. просив не встановлювати графік спілкування з дитиною, щоб не ставити відповідача у рамки.

Представник третьої особи Органу опіки і піклування Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області у судовому засіданні ОСОБА_5 зазначила, що вони не надали висновок, оскільки дитина проживає в м. Ірпінь.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні 05.02.2023 року пояснив, що він є батьком заявника ОСОБА_1 . Із 04.12.2023 року вони не бачили онуку, його дружина спілкувалась із відповідачем через месенджер «телеграм». У січні 2024 року вони домовлялися про зустріч, але відвідач відмовилася, однак вони всерівно зібралися і поїхали у м. Ірпінь, але їм не відчинили двері, хоча вони чули, що у квартирі хтось був. У судовому засіданні 14.02.2024 року свідок пояснив, що 07.02.2024 року близько 11 год. 00 хв. він з дружиною та сином приїхали до внучки. У дитячій кімнаті дитина побігла до батька і вони гралися, проводили час разом із сім`єю. Свідок захотів зняти на відео цей момент, однак відповідач сказала, що не можна знімати відео.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснила, що вона є матір`ю відповідача ОСОБА_2 . Зазначила, що перешкод у спілкуванні зятя з онукою не було. Позивач вигнав відповідача з квартири. У грудні 2023 року відповідач втекла з квартири, після чого поїхали до Кривого Рогу, а потім зняла житло в м. Ірпінь. Крім того, пояснила, що ОСОБА_1 вкрав у її доньки гроші. До розлучення свідок спілкувалася із позивачем, він телефонував їй, плакав та жалівся на її доньку. Свідок вказала, що позивач маніпуляє її донькою та дитиною.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, заслухавши учасників справи, приходжу до висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову виходячи із наступного.

У відповідності до положень частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України, пункти 2, 3 частини першої якої, в тому числі, передбачають забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії та встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Частиною десятою статті 150 ЦПК України встановлена заборона вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає у рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

В обґрунтування обраного виду забезпечення позову позивач посилався на необхідність забезпечення контакту батьку з малолітньою донькою з моменту постановлення ухвали та до набрання рішенням у цій справі законної сили.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, слід також враховувати положення вітчизняного законодавства, зокрема те, що відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини.

У справі, що розглядається, вирішуючи питання про необхідність застосування забезпечення позову, судом встановлено, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача регулярно спілкуватися з дитиною, що між ними існує спір щодо визначення місця проживання дитини.

Судом встановлено, що з народження і до грудня 2023 року дочка ОСОБА_3 проживала разом із матір`ю та батьком. Батько піклувалася про її благополуччя та розвиток.

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням права батька на особисте спілкування з дитиною, ставлення останнього до виконання своїх обов`язків, відсутність випадків, які обмежують право на таке спілкування, а також враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітньої дочки.

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітньою донькою, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з дитиною, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, судом не встановлено.

Суд враховує, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком. А тому, з метою запобігання втрати емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання дитини, суд вважає за необхідне застосувати захід забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

З огляду на обґрунтування заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до фактичної неможливості виконання рішення суду з причин повного (остаточного) розриву психологічних та емоційних зв`язків між батьком та донькою.

У той же час, суд приходить до висновку, що запропонований графік зустрічей батька з донькою - за його місцем проживання до винесення судом рішення, неможливо виконати, оскільки зі слів представника відповідача, дитина буде відвідувати дитячий садок за місцем свого проживання у м. Ірпінь.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а саме: визначити час спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 з її батьком протягом першого і третього тижня кожного календарного місяця, з 09 год 00 хв п`ятниці до 16 год 00 хв неділі, за місцем проживання позивача: АДРЕСА_1 , без присутності матері ОСОБА_2 . Враховуючи вік дитини, суд вважає співмірним обрання вказаного часу для спілкування ОСОБА_3 із батьком ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149 153, 260, 261, 354 ЦПК України, суддя,-

у х в а л и в :

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

До набрання законної сили рішенням суду у даній справі визначити наступні час та місце побачень і спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі своїм батьком ОСОБА_1 :

- протягом першого і третього тижня кожного календарного місяця, з 09 год 00 хв п`ятниці до 16 год 00 хв неділі, за місцем проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , без присутності матері ОСОБА_2 ;

Зобов`язати ОСОБА_2 передавати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьку, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до визначеного судом часу спілкування.

Зобов`язати ОСОБА_2 забезпечувати можливість спілкування батька ОСОБА_1 із донькою ОСОБА_3 за допомогою телефонних та/або засобів відео зв`язку не менше двох разів на день, із 09 год 00 хв по 11 год 00 хв та із 18 год 00 хв по 21 год 30 хв, тривалістю не менше 20 хвилин без перешкод з боку матері ОСОБА_2 .

Копію ухвали направити заявнику, особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Дані про стягувача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Дані про боржника ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.М. Петришин