ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2038/24 Справа № 204/1150/23 Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н.Ю Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,

суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коломоєць Сергія Володимировича на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 жовтня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 серпня 2014 року він уклав шлюб з ОСОБА_3 . Сторони мають малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя сторін у справі не склалося, тому проживають вони окремо з 13 липня 2019 року, позивачем подано позов про розірвання шлюбу. У березні 2022 року відповідач разом із дитиною виїхала до Німеччини. Перебуваючи за кордоном, відповідач створювала умови, щоб позивач з сином не спілкувалися. При цьому ним кожного місяця надавалася матеріальна допомога на утримання сина у розмірі 10 000 грн. Потім на прохання відповідача до Німеччини поїхала його мати, яка є педагогом, щоб надати допомогу у вихованні дитини. Було виявлено, що відповідач дитиною не займається. Дитина не могла адаптуватися у незвичному середовищі: незнайома мова, незвичайні умови, дитині було незручно та некомфортно. Сторонами було вирішено, що дитина поїде з бабусею до України. Ними, як батьками, був наданий дозвіл на повернення дитини в Україну. У сина була виявлена низка захворювань, у зв`язку з чим він проходить фахівців: стоматолога, хірурга, гастроентеролога, лора, дерматолога, алерголога, психолога. На теперішній час син мешкає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Життя дитини прийшло до ладу, син став спокійним. У дитини зникли страхи та тривоги, поводить себе спокійно та врівноважено. Позивач звертає увагу, що він має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Також він має можливість і бажання брати активну участь у вихованні сина. Між ним і сином склалися теплі дружні стосунки. Син навчається в середній загальноосвітній школі № 6 в м. Дніпрі та має успіхи в навчанні, розвивається гармонійно та відповідно до своїх інтересів.

За таких обставин позивач просив суд визначити місце проживання дитини з батьком.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_2 .

Не погодившись з таким рішенням суду, відповідачка через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи та зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, апелянт посилається на відсутність спору між сторонами у справі з приводу місця проживання дитини, що є підставою для закриття провадження у справі. Крім того, відповідачка зауважила, що висновок за результатами обстеження дитини, складений психологом, не може бути взятий до уваги судом як належний доказ, оскільки у даному випадку доказом може бути висновок судового експерта. Також ОСОБА_1 ставляться під сумнів пояснення свідків у суді першої інстанції, оскільки вони є другом та матір`ю позивача, що виключає їх об`єктивність.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, на його думку, залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2014 року.

Сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після припинення сторонами шлюбних відносин у 2019 році дитина проживала разом із матір`ю.

У березні 2022 року відповідач разом із дитиною виїхала за кордон до Республіки Німеччина.

У жовтні 2022 року відповідачем був наданий дозвіл на повернення дитини в Україну.

З матеріалів справи вбачається, що восени 2022 року малолітній ОСОБА_5 повернувся до України, де проживає разом із батьком ОСОБА_2 . Мати дитини залишалися за кордоном.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що у цій справі позивач підтримав свій позов та наполягав на його розгляді по суті, відтак законних підстав для закриття провадження у справі немає. Сама по собі згода відповідача на визначення місця проживання дитини з батьком не виключає наявність предмета спору на час розгляду справи, а лише свідчить про згоду відповідача з позовом.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 ЦПК України.

Пунктом 2 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з Висновку органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про доцільність визначення місця проживання дитини №60-р від 10.03.2023 року та сторонами не заперечується, відповідачем як матір`ю дитини були надані письмові пояснення до служби у справах дітей, в яких надано письмову згоду на проживання дитини з батьком, так як з урахуванням складної адаптації в іншій країні дитині буде психологічно комфортніше перебувати на території України (а.с. 106).

Крім того, ОСОБА_1 24.10.2022 року добровільно надавала нотаріально засвідчений дозвіл на повернення дитини сторін в Україну, чого сторони також не заперечують (а.с. 16).

Як вказує позивач, наразі син ОСОБА_4 мешкає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_1 , як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі наголошувала про відсутність у неї заперечень щодо проживання сина разом з батьком.

Отже, звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_2 не виклав обставин існування спору та не зазначив доказів, якими він обґрунтовує дані обставині.

За приписами пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самі сторони врегулювали спірні питання.

При цьому, норма статті 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. Вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці ЄСПЛ.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права.

Разом і тим, за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц, від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20.

Таким чином, враховуючи вищевказані норми закону та обставини справи, слід дійти висновку про те, що у даній справі предмет спору як не існував на час пред`явлення позову, так і не має місця після відкриття провадження у справі.

Враховуючи предмет позову та суб`єктний склад учасників справи, обставини справи щодо згоди між батьками у питанні з ким із них буде проживати дитина, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки наведені сторонами обставини та долучені до справи докази свідчать про відсутність предмета спору.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 255 та ч. 1 ст. 377 ЦПК України, наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1 488,60 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 377, 382, 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коломоєць Сергія Володимировича задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 жовтня 2023 року скасувати.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини - закрити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплатісудового збору у сумі 1 488,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко