провадження № 2/389/615/23
Р І Ш Е Н Н Я

заочне

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого - судді Українського В.В.

за участю секретаря судового засідання Гой І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у приміщенні суду у місті Знам`янка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання укладеним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності на будинок, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання укладеним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності на будинок,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 , в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 25 вересня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 та визнати за позивачем право власності на вказаний житловий будинок. Вказала, що 25 вересня 2012 року домовилася із ОСОБА_6 про купівлю в нього будинку АДРЕСА_1 . На виконання домовленості сплатила продавцю кошти в розмірі 7000 гривень, про що останній написав розписку, отримав гроші та передав будинок позивачу. Нотаріально посвідчити договір продавець не встиг та помер, тому позивач звернулася до суду, так як втрачена будь-яка можливість нотаріально посвідчити договір.

Третя особа ОСОБА_4 подав зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 25 вересня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 та визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок. Свої вимоги мотивував тим, що на час придбання будинку він із ОСОБА_1 перебував у шлюбі. ОСОБА_1 на купівлю будинку витратила кошти, які були спільними заощадженнями. Через те, що дружина використала своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарсько-побутових будівель, а він таке право не використав, просить визнати за ним право власності на будинок.

Позивач за первісним позовом в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, відповідно до якої просить розглядати справу без її участі, вимоги позову підтримала та просить їх задовольнити.

Позивач за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник надала заяву, відповідно до якої просить розглядати справу без її участі, вимоги позову підтримала та просить їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, поважних причин своєї неявки суду не повідомили і від них не надійшло заяви про відкладення розгляду справи, в зв`язку з чим, згідно з ухвалою Знам`янського міськрайонного суду розгляд цивільної справи проводився заочно.

Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позови частково обґрунтованим і таким, що підлягають частковому задоволенню за таких підстав.

ОСОБА_1 домовилася із ОСОБА_6 про купівлю в нього будинку АДРЕСА_1 . На досягнення домовленості ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_1 7000 (сім тисяч) гривень в рахунок продажу будинку, про що написав розписку 25 вересня 2012 року. Підтвердив, що сума отримана ним в повному обсязі в момент складання та підписання цього договору, та відповідає вартості належного йому майна. При цьому продавець зобов`язання по передачі права власності на будинок ОСОБА_1 не виконав та помер. ОСОБА_1 з 2012 року користується придбаним будинком, за власні кошти підтримує домоволодіння у належному санітарно-технічному стані, сплачувала земельний податок та за електроенергію.

Відповідно до виписки з погосподарської книги №11 (2016-2020) житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 обліковується за ОСОБА_6 , 1977 року народження, рік побудови будинку 1960. Земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель розміром 0,25 га обліковується за ОСОБА_6 з 1990 року.

Відповідно до висновку ПП «Юридичне бюро технічної інвентаризації «АТРІУМ» за результатами технічної інвентаризації, будівельних робіт, які потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт підлягає прийняттю в експлуатацію, самочинно побудованих будівель, не виявлено.

Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що у відповідності до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13.06.2012 року № 6-54цс12).

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»).

Згідно до п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України віл 07.02.2002 року за № 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 року № 1692/5), листом Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 353669801 від 09.11.2023, в реєстрах відсутні відомості щодо речових прав на будинок АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 про що виконавчим комітетом Цибулівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області 16.08.2018 зроблено відповідний актовий запис №15.

Після смерті ОСОБА_6 Знам`янською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №160/2018. Спадкоємцями є діти спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Кожен із спадкоємців отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на частини трьох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Інше спадкове майно, що входить до спадкової маси, відсутнє. Претензій спадкоємці ОСОБА_6 щодо спірного будинку до ОСОБА_1 не пред`являли.

Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.629, ч.1 ст.638, ч.4 ст.639 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, але даний вид договору підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

За загальним правилом право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч. 3 ст. 334 ЦК).

Нотаріальне посвідчення правочинів, що вчиняються у письмовій формі, є обов`язковим лише у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 209 ЦК).

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК (в редакції Закону від 11 лютого 2010 р. N 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України») права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дати такої реєстрації відповідно до закону. Державна ж реєстрація правочинів щодо нерухомості з 1 січня 2013 року зазначеним законом скасована.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ст. 220 ЦК).

Згідно ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Позивачем доведено існування таких обставин, тому що смерть продавця в період строку домовленості нотаріального посвідчення договору виключає будь-яку можливість такого посвідчення.

Пунктом 9 частини першої статті 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, розглянувши матеріали зустрічної позовної заяви, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно з п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Зі змісту ч.3 ст.368 ЦК України, ч.1 ст.60 та ст.63 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з подружжя не мав за поважною причиною самостійного заробітку (доходу).

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

У п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року зазначено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на час придбання спірного будинку перебувала у шлюбі із ОСОБА_4 , укладеним 02.11.2002 зареєстрованим Цибулівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області. Позивачі за первісним позовом та за зустрічним позовом визнали факт придбання будинку в період шлюбу за сумісні кошти подружжя, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, тому суд вважає визнати за кожним право власності на спірний будинок в розмірі частки.

Враховуючи вищевикладене, те, що фактично між продавцем та покупцем укладено договір купівлі-продажу будинку, який на день його продажу відповідав технічному паспорту, де сторони досягли всіх істотних умов і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, шляхом прийняття виконання, а саме продавець отримав грошові кошти за продаж майна, а позивач в свою чергу, повністю розрахувався з продавцем та прийняв нерухоме майно, але нотаріальне посвідчення договору не відбулось в зв`язку зі смертю продавця, спадкоємці якого не надали заперечення та відзив на позов, та враховуючи придбання спірного будинку в період шлюбу, коли майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, суд вважає, що позовні вимоги первісного за зустрічного позовів необхідно задовольнити частково.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачі просять залишити сплачений судовий збір на їх рахунках.

На підставі викладеного та керуючись ст. 263, 265, 273, 280-288, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 , укладений 25 вересня 2012 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на частину житлового будинку, розташований за адресою за адресою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на частину житлового будинку, розташований за адресою за адресою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати залишити за фактично понесеними.

Заочне рішення може бути переглянуто Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_3 місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя В.В.Український