Справа № 127/2355/24
Провадження № 2/127/1202/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2024 м. Вінниця

Вінницькийміський суд Вінницької області у складі судді Антонюка В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1) та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь моральну шкоду в розмірі 50 грн., завдану за період з 02.06.2023 року до 03.06.2023 року в результаті утримання його в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1) в умовах, що принижують його гідність та у зв`язку з поводженням, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.01.2024 року у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Кравчука М.О. про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору було відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1), Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків даної заяви - не більше ніж 5 днів з дня отримання ухвали.

31.01.2024 року на адресу суду надійшла заява представника позивача - адвоката Кравчука М.О. про усунення недоліків, до якої долучено клопотання про звільнення від сплати судового збору та довідку ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1) від 30.01.2024 року, відповідно до якої засуджений ОСОБА_1 за період з 02.06.2010 року по теперішній час в установі не працював, доходів від трудового використання не мав, знаходиться на повному державному забезпеченні. На особистому рахунку кошти відсутні.

Ухвалою суду від 02.02.2024 року у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Кравчука Михайла Олександровича про звільнення позивача від сплати судового збору - відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1) та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - визнано неподаною та повернуто позивачу.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 18.03.2024 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кравчук М.О., задоволено. Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2024 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.03.2024 року було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

15.04.2024 року відповідачем Державною казначейською службою України подано відзив на позовну заяву.

15.04.2024 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Кравчуком С.О. було подано відповідь на відзив.

Заперечення відповідачем Державною казначейською службою України не подавалося.

Відповідачем Державною установою «Вінницька установа виконання покарань (№1) відзив на позов не подавався, хоча копію позовної заяви з додатками було отримано 04.04.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 060.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими,речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду).

Судом установлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)".

Відповідач Державна установа «Вінницька установа виконання покарань (№1) є органом державної влади (у організаційно-правовій формі державної установи).

Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду від 08.11.2017 року у справі № 6-99цс17, згідно якої спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно; при цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Однак, матеріали справи не містять достовірних, належних, достатніх, допустимих доказів визнання дій або бездіяльності Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1) незаконними.

Матеріали справи не містять жодного рішення суду про визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності відповідача Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», зокрема, у період з 02.06.2023 року по 03.06.2023 року відносно ОСОБА_1 .

Частиною 4 ст. 26 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що письмові вказівки прокурора щодо додержання встановлених законодавством порядку та умов тримання осіб у місцях, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, а також письмові вказівки прокурора, надані іншим органам, що виконують судові рішення у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення, є обов`язковими і підлягають негайному виконанню.

Однак, такі вказівки, на відміну від судових рішень, не є доказами визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності відповідного органу державної влади, а у спірних правовідносинах - відповідача Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)». При цьому, з доданих до позовної заяви вказівок про усунення порушень законодавства України Вінницької окружної прокуратури від 14.04.2023 року № 50/5648 вих. 23 та від 27.06.2023 року № 50/10312 вих. 23, адресованих відповідачеві Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)», не вбачається порушень прав позивача ОСОБА_1 саме у період з 02.06.2023 року до 03.06.2023 року, тому вони є недостатніми доказами у спірних правовідносинах.

Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди слід відмовити у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст. 13, 76 - 81, 95, 141, 263-265 ЦПК України, на підставі ст. 56 Конституції України, ст. 1173 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди -залишити без задоволення.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11.06.2024 року.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6, .

Відповідач: Державна установа «Вінницька установа виконання покарань (№1), місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Брацлавська, буд. 2, .

Суддя: