ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2024 року м. Чернівці

Справа № 720/744/20

Провадження №22-ц/822/17/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.,

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар Тодоряк Г.Д.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 03 жовтня 2023 року, головуючий у І-й інстанції Оленчук І.В.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , у травні 2020 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новоселиця Чернівецького району Чернівецької області померла його бабуся ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з приналежними до нього господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , як і на інше нерухоме майно спадкове майно, яке за заповітом від 06 березня 2018 року вона заповіла йому.

Зазначав, що на час смерті ОСОБА_5 він постійно проживав та працював в республіці Італія за контрактом, який повинен був закінчитися у квітні 2020 року. Після закінчення чинності робочого контракту та повернення в Україну він мав намір оформити спадщину, однак останні декілька місяців строку для прийняття спадщини припали на період загального міжнародного та національного карантину, запровадженого Урядами країн ЄС та України впродовж періоду з 12 березня 2020 року по 08 травня 2020 року, під час якого нотаріальні контори не працювали у звичайному штатному режимі, що унеможливлювало подання заяви про прийняття спадщини у встановлені законом строки.

Крім того, вказував на те, що у вересні 2019 року був травмований і по даний час лікується в Італії.

Також зазначав, що фактично спадщину прийняв, оскільки здійснював оплату комунальних платежів, утримував будинок та господарські споруди.

Просив визначити додатковий строк для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2022 року у справі замінено первісного позивача ОСОБА_4 на його правонаступника ОСОБА_1 .

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 03 жовтня 2023 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новоселиця Новоселицького району Чернівецької області.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що тривалий час перебування за кордоном, дія транснаціональних карантинних обмежень, обумовлених пандемією COVID-19, повна зупинка міжнародних транспортних сполучень та робота підприємств, офіційне визнання факту дії обставин форс-мажор в Республіці Італія є поважними причинами для пропуску строку прийняття спадщини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивач допустив незначний пропуск строку подання заяви про прийняття спадщини, який сплив 05 травня 2020 року. Тобто загальний строк пропуску складає лише 6 календарних днів.

На зазначене рішення суду представник відповідача ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухвалено з порушенням норм матеріального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Зазначає, що карантинні обмеження не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ні Україною, ні Італійською Республікою з 05 листопада 2019 року по 05 травня 2020 року не вводились обмеження щодо міждержавних поїздок громадян цих країн. Доказів того, що первісний позивач в період з 05 листопада 2019 року по 05 травня 2020 року не міг відправити поштою на адресу нотаріуса заяву про прийняття спадщини, не надано.

Крім того, у законодавстві України існує механізм подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України, що врегульований наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27.12.2004 №142/5/310 «Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України». За зверненням громадянина України консул (або уповноважений секретар із консульських питань) засвідчує справжність підпису на заяві про прийняття спадщини, проставляє на заяві свій підпис та гербову печатку, після чого спадкоємець повинен направити заяву в Україну засобами міжнародного поштового зв`язку. Отже, громадянам України немає необхідності виїжджати з країни свого постійного проживання та повертатися в Україну для прийняття спадщини.

Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Представник позивача ОСОБА_6 у відзиві на апеляційну скаргу просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Зазначає, що ОСОБА_4 на момент смерті спадкодавця у 2019 році постійно проживав та працював у республіці Італія на підставі контракту, який повинен був закінчитися в квітні 2020 року. Він фактично спадщину прийняв, оскільки здійснював оплату комунальних платежів, утримував будинок та господарські споруди. Маючи намір оформити спадщину, планував звернутися до нотаріальної контори у квітні 2020 року після закінчення чинності робочого контракту та повернення в Україну.

Перебіг шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини для спадкоємців, розпочався 05 листопада 2019 року та закінчився 05 травня 2020 року. Останні декілька місяців строку для прийняття спадщини припали на період загального міжнародного та національного карантину, запровадженого Урядами країн ЄС та України впродовж періоду з 12 березня 2020 року по 08 травня 2020 року, нотаріальні контори не працювали у звичайному, штатному режимі, що унеможливлювало подання заяви про прийняття спадщини у встановлені законом строки.

24 лютого 2020 року Генеральне консульство України в Мілані повідомило про зупинку прийому громадян.

Також посилається на те, що за інформацією Міністерства закордонних справ в Республіці Італія з лютого по травень діяли наступні обмеження: обмежено авіа, залізничне та автомобільне пасажирське сполучення; запроваджено заборону залишати межі населеного пункту проживання без особливої потреби; посилено відповідальність за порушення режиму карантину (штраф до 4000 євро), до порушників також може бути застосована 30-денна заборона на «будь-яку активність», можуть вилучатися транспортні засоби.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Новоселиця Чернівецького району Чернівецької області померла ОСОБА_5

06 березня 2018 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Новоселицького районного нотаріального округу Чернівецької області Бежан Д.С., зареєстрованого в реєстрі за № 525, за яким заповіла все своє майно ОСОБА_4 .

Також встановлено, що після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на житловий будинок з приналежними до нього господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як і інше нерухоме майно та рухоме майно.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

У частині першій статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У частині третій цієї статті зазначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Зважаючи на наведене, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Аналіз положень частини третьої статті 1272 ЦК України свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, 17 жовтня 2019 року у справі

№ 766/14595/16, 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Правозастосовна практика Верховного Суду у подібних правовідносинах

є усталеною.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 459/2973/18 зазначено, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України, до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкове майно, то правові підстави доля встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні».

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 148/2003/20 зазначено, що позивач посилався на такі причини пропуску шестимісячного строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини: хвороба; постійне проживання за кордоном у Федеративній Республіці Німеччині; наявність встановлених жорстких карантинних обмежень, в результаті чого установи та організації у цій країні не працювали. Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що наведені обставини не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Під час шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, позивач перебував на лікарняному 30 календарних днів та 10 календарних днів. Тож суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не був позбавлений можливості в інший час протягом зазначеного шестимісячного строку надіслати поштою до нотаріальної контори заяву (повідомлення, телеграму) про прийняття спадщини чи подати відповідну заяву або надіслати її консулу. Доказів того, що позивач за станом здоров`я фізично не міг цього зробити, до суду не надано.

У постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 347/2155/18 зроблено висновок про те, що позивач не був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування, а тому проживання позивача за межами України не може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У постанові від 09 грудня 2021 року у справі № 464/4722/19 Верховний Суд виснував, що позивач не був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування, або подати заяву про прийняття спадщини, звернувшись до посадової особи консульської установи України у Чеській Республіці на підставі статті 38 Закону України «Про нотаріат», а тому саме по собі проживання позивача за межами України, без доведення поважності інших причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції не врахував зазначені висновки Верховного Суду, а також те, що позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню лише у разі пропуску такого строку з поважних причин.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини, ОСОБА_4 посилався на проживання за межами України, травмування та тривале лікування, запровадження карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби і пов`язані із цим обмеження.

Як встановлено судом, спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а останнім днем звернення до нотаріуса із заявою було 05 травня 2020 року. Обґрунтовуючи неможливість своєчасного звернення із заявою про прийняття спадщини, позивач фактично мав на увазі період часу, починаючи з 12 березня 2020 року до 05 травня 2020 року, однак період у зв`язку з введеними карантинними обмеженнями охоплює лише частину строку, встановленого на прийняття спадщини. Отже, позивачем не надано доказів, а судом першої інстанції не встановлено існування поважних причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини до 12 березня 2020 року взагалі.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про те, що він планував приїхати в Україну для оформлення спадщини у квітні 2020 року, оскільки жодних доказів щодо поважності причин зволікання зі зверненням до нотаріуса позивачем не надано.

Висновок суду першої інстанції про те, що у зв`язку з перебуванням позивача за кордоном та необхідністю дотримання карантинних обмежень йому було створено непереборні перешкоди своєчасно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , є помилковими.

Так, Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21 погодився з висновками судів, що саме лише перебування за межами країни не є поважною причиною пропуску строку для подання спадкоємцем заяви про прийняття спадщини, яка унеможливила чи в інший спосіб перешкодила йому вчасно здійснити таку дію.

Процедура подання заяви про прийняття спадщини визначена пунктом 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 ), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, відповідно до пункту 3.5 глави 10 якого якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним способом (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

В даному контексті слід зазначити про наявність у законодавстві України механізму подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України, що врегульований Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року №142/5/310 «Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2004 року за № 1649/10248.

Згідно з підпунктами 3.11.3, 3.11.6 пункту 3.11 глави 3 вказаного Положення спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто консулу. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається консулом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним способом, або прибути особисто до консула.

Також за зверненням громадянина України консул (або уповноважений секретар із консульських питань) засвідчує справжність підпису на заяві про прийняття спадщини, проставляє на заяві свій підпис та гербову печатку, після чого спадкоємець повинен направити заяву в Україну засобами міжнародного поштового зв`язку.

У постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 607/13549/21 Верховний Суд виснував, що в екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому зазначити про прийняття спадщини, що узгоджується з пунктом 2.1 глави 10 Порядку № 296/5. Відтак законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців.

З огляду на викладене, позивач не був позбавлений можливості протягом шестимісячного строку після смерті бабусі ОСОБА_5 звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до посольства України в іноземній країні, яке виконує консульські функції, або подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини через засоби поштового чи електронного зв`язку, з подальшим дооформленням належним чином (із засвідченням справжності підпису) або особистим прибуттям до нотаріуса.

Доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивач до суду не подав.

З огляду на передбачену можливість такого звернення через засоби поштового та електронного зв`язку, спростовуються доводи позивача та його представника щодо обмеженого прийому громадян консульською установою України у Республіці Італія. Крім того, доказів реєстрації ОСОБА_4 на прийом у Генеральному консульстві України в Мілані в системі «е-черга» матеріали справи не містять.

За встановлених у справі обставин, враховуючи, що сам факт існування певних карантинних обмежень та перебування позивача за кордоном не може вважатися поважною причиною пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, колегія суддів вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що такі обмеження об`єктивно перешкоджали йому реалізувати своє право та своєчасно прийняти спадщину.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 погодився з висновками суду першої інстанції про залишення позову ОСОБА_1 без задоволення та скасував постанову суду апеляційної інстанції про задоволення позову, оскільки позивач не довів існування об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали йому подати заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Верховний Суд наголосив на тому, що хоча пропуск строку звернення із заявою про прийняття спадщини може бути й нетривалим (8 днів), проте позивач у кожному випадку повинен довести, що саме протягом такого періоду часу існували зрозумілі та об`єктивні перешкоди для його своєчасного звернення до нотаріуса з відповідною заявою.

Врахувавши норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_4 , додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивач не надав безспірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню цієї заяви у встановлений законом строк, що у силу статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

З огляду на викладене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а суд першої інстанції неповно встановив обставини, які мають значення для справи, апеляційний суд на підставі статті 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційним судом відмовлено у задоволенні позову, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за розгляд справи судом апеляційної інстанції, у розмірі 1 216,20 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 03 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 216 гривень 20 копійок витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 05 лютого 2024 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк