ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/448/24 Справа № 199/47/23 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В.В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді : Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданнів м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ремез К.І. на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2023 року у цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, де треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 та Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2023 року Дніпровська міська рада звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування посилалася на те, що 05.02.2020 року було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :01:709:0124. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку місцем розташування цієї земельної ділянки є АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа 0,15. Підставою для державної реєстрації земельної ділянки є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розроблена ТОВ «Український земельно-правовий центр» ( ОСОБА_3 ).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що на даний час власником цієї земельної ділянки є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2020 року № 696, укладеного з ОСОБА_2 . Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 проведено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. 22.05.2020 (номер запису про право власності 36589670, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 52339668 від 22.05.2020).

Право власності ж на земельну ділянку за кадастровим номером :01:709:0124 у ОСОБА_4 виникло на підставі рішення Кіровської селищної ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровського району від 24.10.1995 №198 та довідки Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 27.02.2020 №051; державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 проведено державним реєстратором Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Волос Оленою Володимирівною 19.03.2020 (номер запису про право власності 36063399, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 51755245 від 24.03.2020).

Державна реєстрація права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:709:0124 є такою, що здійснена всупереч вимогам чинного законодавства.

Постановою Верховної Ради України «Про зміну меж міста Дніпропетровська Дніпропетровської області» від 11.07.2001 №2641-ІІІ було затверджено межі м. Дніпра загальною площею 40507,7 га. Відповідно до матеріалів технічної документації по землевпорядних та топографо-геодезичних роботах з встановлення межі міста Дніпропетровська в натурі (на місцевості) територія, на якій розташована земельна ділянка за кадастровим номером :01:709:0124 знаходиться в межах м. Дніпра та територіально розташована в Амур-Нижньодніпровському районі міста.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. В кадастровому номері «зберігається» інформація щодо розташування земельної ділянки, цільового призначення, меж та інших важливих даних. Унікальний цифровий код присвоюється земельній ділянці під час реєстрації в Державному земельному кадастрі та не повторюється на всій території України.

Кадастровий номер складається з 19 цифр, розділених двокрапкою та має наступне тлумачення:?перші 10 визначають межі адміністративно-територіального устрою України (населений пункт),?наступні 2 номер кадастрової зони відносно адміністративної області, ?наступні 3 номер кадастрового кварталу відносно кадастрової зони,?останні 4 інформують про місцезнаходження земельної ділянки відносно кадастрового кварталу.

Як вбачається з кадастрового номеру земельної ділянки - її місцем фактичного розташування є місто Дніпро.

Вищевказане підтверджується також листом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 03.02.2022 року № 18-4-0.222-798/2-22, в якому зазначено, що відповідно до внесеної до Державного земельного кадастру межі індексної кадастрової карти України, земельна ділянка з кадастровим номером :01:709:0124, згідно з координатами меж земельної ділянки, розташована в межах кадастрового кварталу :01:709 м. Дніпра.

Таким чином, спірне нерухоме майно та земельна ділянка розташовані на території Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпра.

Архівний відділ Дніпровської районної державної адміністрації листом від 29.10.2021 № 834/07/03-21 повідомив, що відповідно до описів справ постійного зберігання Кіровської селищної ради народних депутатів за період 1987-1997 роки в опис внесено 7 протоколів засідань виконкому Кіровської селищної ради народних депутатів за 1995 рік. Протокол засідання виконавчого комітету Кіровської селищної ради народних депутатів від 24.10.1995 року в архівному відділі відсутній. В журналі реєстрацій рішень виконкому Кіровської селищної ради народних депутатів за 1995 рік рішення стосовно передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки відсутнє.

Є підстави вважати, що рішення, яке слугувало підставою для державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 є підробленим.

Листом від 04.01.2021 №16 Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області повідомила, що довідка від 27.02.2020 №051 (яка також слугувала підставою виникнення права власності на земельну ділянку у ОСОБА_2 ), а ні ОСОБА_2 , а ні будь-якій іншій особі не видавалась.

Площа вказаної земельної ділянки складає 0,1500 га, її цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в той час як статтею 121 Земельного кодексу України передбачені норми безоплатної передачі земельних ділянок. Такою нормою розміру земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах є не більше 0,10 га, що, на переконання позивача, свідчить про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:709:0124 вибула з власності Дніпровської міської територіальної громади в особі Дніпровської міської ради поза волею власника, а отже наявні підстави для повернення вказаного майна шляхом його витребування.

Просили витребування від ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської територіальної громади в особі Дніпровської міської ради земельну ділянку за кадастровим номером :01:709:0124, площею 0,15 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Витребувано від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради земельну ділянку за кадастровим номером :01:709:0124 площею 0,15 га реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 6 499,06 грн.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Вважає, що судом першої інстанції допущено формальний підхід до вирішення справи,не наведено мотивів відхилення наданих відповідачем доказів.Земельна ділянка не може одночасно належати до земель державної та комунальної власності. Відповідно до відповіді Головного управління Держгеокадастру Дніпропетровської області від 21.06.2023 року межі адміністративно-територіальних одиниць м.Дніпро та смт Обухівка не внесені. Водночас у провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває справа №175/1594/22 за позовом керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської районної адміністрації Дніпропетровської області до тих самих відповідачів щодо тієї ж самої земельної ділянки.

Дніпровська міська рада надала суду картографічний матеріал, з якого вбачається, що спірна земельна ділянка відноситься до меж міста Дніпра. Прокурором надано відповідь Держгеокадастру, що межі м.Дніпро та смт Обухівка взагалі не визначені, а тому складення картографічних матеріалів є суб`єктивним баченням особи,яка його складає. Також прокурором надано інші картографічні матеріали, з яких вбачається,що спірна ділянка не відноситься до міста Дніпра.

Таким чином вбачається, що судом першої інстанції порушено правила підсудності вирішення цього спору.

З боку відповідача відсутні порушення норм законодавства при набутті права власності на земельні ділянки. При реєстрації права власності на земельну ділянку відповідач мала змогу керуватися лише тими даними, що містяться у державних реєстрах, реєстрацію права власності, підготовку та перевірку всіх документів при цьому здійснювала держава в особі державних органів та посадових осіб. Станом на сьогодні відсутні будь-які відомості про те, що які саме незаконні дії яких саме посадових осіб держави призвели до того, що Дніпровська міська рада вважає набуття права власності відповідачем незаконними,а інтереси територіальної громади порушеними.Зазначене є підставою для відмови у позові.

Судова практика останнім часом зводиться до неможливості витребування майна у добросовісних набувачвів,покладення на них надмірного тягаря пошуку шляхів компенсації за витребуване майно.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Дніпровської міської ради просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обгрунтоване,а апеляційну скаргу залишити без задоволення. З кадастрового номеру земельної ділянки вбачається, що місце фактичного розташування спірної земельної ділянки є територія Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпро. Тому справа територіально підсудна Амур-Нижньодніпровськомцу районному суду.

Щодо справи №175/1594/22 за позовом керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської районної адміністрації Дніпропетровської області, що перебуває на розгляді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, то сторонами в справі є інші особи і Дніпровською міською радою заявлено клопотання про передачу справи до Амур-Нижньодніпровського районного суду за підсудністю.

Рішення Кіровською селищною радою про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки відсутнє,отже є підстави вважати, що рішення, яке слугувало підставою для державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 є підробним, тому є підстави для витребування позивачем земельної ділянки, яка вибула із його власності поза його волею.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року провадження у справі зупинено до перегляду Верховним Судом аналогічної справи №199/54/23.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 березня 2024 року провадження у справі відновлено.

В судове засідання з`явилися представник ОСОБА_1 -адвокат Ремез К.І. та представник Дніпровської міської ради Мернова О.О..

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що Дніпровська міська територіальна громада в особі Дніпровської міської ради не вчиняла дій щодо розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :01:709:0124 у спосіб, передбачений законом, шляхом прийняття відповідного рішення, відчуження майна відбулось без вираження волі Дніпровської міської територіальної громади. Тому спірна земельна ділянка повинна бути витребувана з незаконного володіння відповідача ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської територіальної громади в особі Дніпровської міської ради.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:709:0124 площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. (реєстр 696 ).

Зазначений договір був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , остання була власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:709:0124, яка належала їй на праві приватної власності, з 19.03.2020 року підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51755245 від 24.03.2020 року 12:18:24, ОСОБА_5 , Глеюватська сільська рада Криворізького району, Дніпропетровська область (а.с. 13).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка площею 0,1500 га має кадастровий номер :01:709:0124 та розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з рішенням №198 від 24.10.1995 року про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування виконкому Кіровської селищної ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку площею 1500 м2 по догляду за будинком по АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки від 27.02.2020 року №051, остання видана виконкомом Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області гр. ОСОБА_2 в тому, що згідно наявних даних Обухівської селищної ради за адресою домоволодіння по АДРЕСА_1 , змінено після упорядкування нумерації по АДРЕСА_1 ).

За повідомленням виконкому Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області в архіві селищної ради рішення виконавчого комітету Кіровської селищної ради від 24.10.1995 року №198, 24.02.1995 року №12 та 24.09.2004 року№204 відсутні, оскільки Обухівською селищною радою всі протоколи сесій та рішення селищної ради (по 2015 рік включно) передані на зберігання до архівного відділу Дніпровської райдержадміністрації. Довідка №051 від 27.02.2020 року про зміну адреси після упорядкування нумерації домоволодіння по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 та іншим громадянам не видавалась (а.с. 30).

За інформацією Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради земельна ділянка з кадастровим номером :01:709:0124 знаходиться в межах м. Дніпра. Постановою Верховної Ради України «Про зміну меж міста Дніпропетровська Дніпропетровської області» від 11.07.2001 року №2641-Ш було затверджено межі м.Дніпра заагальною площею 40507,7га. Відповідно до матеріалів технічної документації по землевпорядних та топографо-геодезичних роботах з встановлення межі міста Дніпропетровська в натурі(на місцевості) територія, на якій розташована зазначена земельна ділянка,знаходиться в межах м.Дніпра.

Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 03.02.2022 року повідомило Департамент правового забезпечення Дніпровської міської ради, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:709:0124 розташована в межах кадастрового кварталу :01:709 м. Дніпра.

Згідно витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :01:709:0124 площею 0,1500 га, зазначена земельна ділянка розташована в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд(присадибна ділянка). Землі житлової та громадської забудови,форма власності приватна.Державна реєстрація земельної ділянки здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 09.08.2019 року. З кадастрового плану земельної ділянки вбачається,що земельна ділянка межує від А до Б та від В до Г з землями Обухівської селищної ради.

За заяваю ОСОБА_2 від 08.08.2019 року ТОВ «Український земельно-правовий центр» на підставі згоди Обухівської селищної ради № 424 від 25.07.2019 року та витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно виготовило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресо.: АДРЕСА_1 .

Обухівською селищною радою за № 424 від 25.07.2019 року на заяву ОСОБА_2 було повідомлено,що враховуючи правовстановлюючі документи,а саме право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерхомого майна 560 від 23.07.2019 року), Обухівська (Кіровська) селищна рада надає згоду на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки загальною площею 0,1500 га розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить власнику ОСОБА_1 , від 23 червня 2023 року за № 23/06/23-с , проведеного інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради з виїздом на місце,встановлено, що на зазначеній земельній ділянці відстцнє будь-яке нерухоме майно,яке зазначено у Витягах з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.Земельна ділянка повністю вкрита лісовою рослинністю, не використовується.Доступ до земельної ділянки вільний. Також за результатами обстеження встановлено,що частина земельної ділянки загальною площею 0,056 га із кадастровим номером :01:709:0124 накладається на землі лісогосподарського призначення. Згідно з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку із кадастровим номером :01:709:0124 місце розташування цієї земельної ділянки є АДРЕСА_1 , ,але відповідно до внесеної до Державного земельного кадастру межі індексної кадастрової карти України земельна ділянка із кадастровим номером :01:709:0124 згідно з координатами меж зазначеної земельної ділянки,розташована в межах кадастрового кварталу :01:709 Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпра. Таким чином допущена технічна помилка органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (стаття 330 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 388 ЦК України.

Отже, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках.

За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16.

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2776цс16 зроблено висновок, що «втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується».

Розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палата Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц.

Судом першої інстанції правильно враховано, що необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку за певних обставин має бути рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, які діють від імені власника, про передання у власність земельної ділянки, а відсутність такого рішення з боку держави, як власника земельної ділянки, свідчить про відсутність рішення уповноваженого органу виконавчої влади, на підставі якого ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку. Вказане узгоджується з правовою позицією,викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Згідно інформації архівного відділу Дніпровської районної державної адміністрації листом від 29.10.2021 рокуза № 834/07/03-21 відповідно до описів справ постійного зберігання Кіровської селищної ради народних депутатів за період 1987-1997 роки в опис внесено 7 протоколів засідань виконкому Кіровської селищної ради народних депутатів за 1995 рік. Протокол засідання виконавчого комітету Кіровської селищної ради народних депутатів від 24.10.1995 року в архівному відділі відсутній. В журналі реєстрацій рішень виконкому Кіровської селищної ради народних депутатів за 1995 рік рішення стосовно передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки відсутнє.

Листом від 04.01.2021року Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області повідомила, що довідка від 27.02.2020 року №051 (яка також слугувала підставою виникнення права власності на земельну ділянку у ОСОБА_2 ), а ні ОСОБА_2 , а ні будь-якій іншій особі не видавалась.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що державна реєстрація права приватної власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:709:0124 проведена на підставі неіснуючого рішення органу місцевого самоврядування.

З огляду на вказане вище, враховуючи, що судом першої інстанції встановлено, що реєстрація права власності на спірну земельну ділянку була вчинена на підставі неіснуючого рішення органу місцевого самоврядування, тобто, що ця ділянка вибула з володіння власника не з його волі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку підлягають застосуванню положення статті 388 ЦК України про витребування майна у ОСОБА_1 як у добросовісного набувача.

При цьому, судом першої інстанції правильно враховано висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 373/1810/16-ц про те, що законодавчо визначений порядок набуття права власності громадянами на земельну ділянку із земель державної та комунальної власності потребує наявності, з одного боку, волевиявлення осіб до отримання земельної ділянки у формі подання заяви, з іншого прийняття рішення про її передачу органом державної влади або місцевого самоврядування. Тож відсутність волевиявлення територіальної громади на передачу земельної ділянки є порушенням чинного законодавства. Право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, можливе розпорядження спірним нерухомим майном. Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційним позовом).

Щодо посилання в апеляційній скарзі на добросовісність набувача слід зазначити наступне.

У практиці ЄСПЛ (рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Серков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати стосовно сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає непередбачуваності закону. Сумніви щодо тлумачення закону, які залишаються, враховуючи зміни у повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, якою необхідно досягти, та засобами, які застосовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Судом першої інстанції надано належну оцінку добросовісності відповідачки ОСОБА_1 та додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Колегія суддів також враховує інтереси держави, як власника спірної земельної ділянки, який здійснює захист порушеного права власності, надаючи їм оцінку з точки зору балансу з правами та інтересами добросовісного набувача, та вважає, що права та інтереси власника, який позбувся володіння земельною ділянкою внаслідок протиправних дій, за обставин цієї справи, перевищують інтереси набувача, який набуває право власності на майно, якщо згідно зі статтею 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього. Отже за обставин цієї справи, вимоги позивача про витребування спірних земельних ділянок з чужого незаконного володіння є обґрунтованими.

Підстав вважати, що витребування земельної ділянки є «надмірним тягарем» для ОСОБА_1 немає.

Крім того, ОСОБА_1 , із власності якої витребовується земельна ділянка, не позбавлена можливості відновити своє право, представивши вимогу до ОСОБА_2 , у якої вона придбала земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 591/6566/20-ц, від 25 липня 2022 року у справі № 278/607/17, у зв`язку із чим колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка, яка добросовісно та оплатно набула спірну земельну ділягку, несе "надмірний тягар" у зв`язку із витребуванням спірного майна із її володіння, адже на придбання землі витрачено значні кошти та судом не вирішено питання про відновлення її прав.

Доводи апеляційної скарги щодо непідсудності справи Амур-Нижньодніпровському районному суду м. Дніпропетровська є безпідставними. Як встановлено судом першої інстанції листом від 03.02.2022 року Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомило, земельна ділянка з кадастровим номером :01:709:0124 розташована в межах кадастрового кварталу :01:709 м. Дніпра. Таким чином, спірне нерухоме майно та земельна ділянка розташовані на території Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпра.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Оскаржуюючи судове рішення, апелянтом не надано належних доказів,які б спростували висновки суду першої інстанції.

За встановлених обставин суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ремез К.І. залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: