Справа № 629/6478/23
Номер провадження 2/629/86/24
06.05.2024 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі головуючого судді Ткаченка О.А., за участю секретаря Торенко Ю.П., позивача ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, третьої особи: Лозівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька, -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача та третіх осіб, в якій просить визнати його, ОСОБА_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Виключити з актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного 17.12.2014 року виконавчим комітетом Панютинської селищної ради міста Лозова Харківської області, актовий запис 80, відомості про батька дитини, що записані у відповідності до ст.135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) ОСОБА_4 та зазначити батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянство Україна, адреса проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , прізвище дитини « ОСОБА_5 » змінити на « ОСОБА_6 ». Свої вимоги мотивує тим, що він проживав з ОСОБА_7 . До цього часу вони деякий час зустрічалися, потім розлучалися. Деякий час ОСОБА_7 проживала з іншим чоловіком. З початку воєнного стану в Україні ОСОБА_7 разом зі своєю дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхала в Іспанію, де раптово померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вже знаходячись в Іспанії, напередодні свого дня народження, у серпні 2023 року, ОСОБА_7 повідомила йому, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його біологічний син, хоча раніше казала, що батько у дитини інша особа. Цю ж інформацію йому підтвердила його тітка ОСОБА_8 , якій ОСОБА_7 зізналася трохи раніше. На разі його тітка ОСОБА_8 , яка разом з ОСОБА_7 виїхала з України, на даний час знаходиться разом з дитиною в Іспанії. ОСОБА_7 не повідомляла йому ні про вагітність, а ні про народження сина, оскільки вони на той час не спілкувались, а вона була у шлюбних відносинах з іншим чоловіком. Рідних та близьких ОСОБА_7 не мала, що підтверджується витягом з обліково-статистичної картки дитини сироти та дитини позбавленої батьківського піклування від 14.07.2010 року. При сумісному їх проживанні з ОСОБА_7 він ставився до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як до рідного сина, разом його виховували та намагалися у всьому допомогти. Однак він навіть не підозрював, що ОСОБА_3 є його біологічним сином. Оскільки він є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вимушений звернутися до суду з позовом для захисту прав дитини.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав з наведених у позові підстав.
Представник відповідача Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області Трофимчук О.В. в судовому засіданні вирішення питання по справі залишила на розсуд суду.
Представник третьої особи Лозівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, вирішення справи залишили на розсуд суду.
Суд перевіривши матеріали справи та надані сторонами докази в їх сукупності, прийшов до наступного.
Матеріалами справи встановлено, матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_7 , що підтверджується копією довідки виданої Панютинською Селищною радою Харківської області №80 від 17.12.2014. (а.с.9)
Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №80 від 17.12.2014 року відомості про батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесені відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.38)
Згідно копії медичної довідки про смерть №037074045 від 03.09.2023 виданої Муніципалітетом міста Бадахос, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11-15,47-50).
Такий доказ не відповідає визначеним ст.102 ЦПК України вимогам до висновку експерта, положенням Закону України «Про судову експертизу» та «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08 жовтня 1998 року, оскільки таке дослідження не містить відомостей про особу, яка його провела (наявний підпис завідувача лабораторією), відсутні відомості щодо порядку отримання зразків дослідження (надані замовником дослідження чи відібранні певним працівником особисто з установленням особи, у якої відбиралися зразки за документами, що посвідчує таку особу) та не зазначено, що експерт попереджений (обізнаний) про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а тому судом не може бути взятий до уваги.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини
Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно ч.2 ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу.
У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.06.2006 року №3 роз`яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.
Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили.
Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).
Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення у справі «Калачова проти російської федерації» №3451/05, §34, від 07 травня 2009 року).
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц, зроблено наступний висновок. Щодо предмету доказування у даній категорії справі, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.
Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства, який необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.81 ЦПК України).

Згідно положень ЦПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів " від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII встановлено право учасників справи самостійно подавати висновок експерта. Так, згідно ч.3 ст.102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно ч.1 ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до ч.6 та ч.7 ЦПК України, у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Судом, під час розгляду справи були створені всі необхідні умови для забезпечення здійснення позивачем та відповідачем наданих законом прав для всебічного та повного дослідження обставин справи, у порядку ч.3 ст.12 ЦПК України було роз`яснено права та обов`язки, положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, а саме про кровну спорідненість ОСОБА_1 з дитиною, позивач попереджався про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і відповідне право на забезпечення доказів.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи матеріали справи суд доходить висновку про відсутність належних та допустимих доказів для встановлення факту батьківства, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Стаття 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі відмови в позові покладається на позивача.

Таким чином, оскільки судом в позові відмовлено, сплачений судовий збір позивачу не повертається, а витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Керуючись ст.76-80,83,95,141,223,247,263-265 ЦПК України, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, третьої особи: Лозівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, адреса: Харківська область, м.Лозова, вул.Олега Куцина, буд.10-а, к.17, .

Третя особа: Лозівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції адреса: Харківська область, м.Лозова, бульвар Шевченка, 1, .

Суддя Олександр ТКАЧЕНКО