Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4961/23 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В.П.
Категорія 46 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Талько О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №279/4961/23 за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, за апеляційною скаргою представника приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» - Кудрявського Сергія Миколайовича на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Коваленко В.П. в м. Коростені,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ПАТ «Страхова Група «ТАС» заподіяну шкоду в сумі 427540,10 грн, яка складається з: 227181,00 грн - шкода пов`язана з лікуванням; 180000,00 грн - шкода пов`язана із стійкою втратою працездатності; 13000,00 грн - моральна шкода. В обґрунтування позову зазначала, що 09.10.2020 водій транспортного засобу Toyota Prado р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , рухаючись по вул. Б.Шоссе в м. Коростень, Житомирської області, в напрямку населеного пункту с.Кожухівка Коростенського району, не врахувавши дорожньої обстановки та не обравши безпечної швидкості руху, здійснив наїзд на велосипедистку ОСОБА_1 , яка рухалась в попутному напрямку. Внаслідок даної ДТП ОСОБА_1 отримала тяжкі тілесні ушкодження (згідно висновку судово-медичної експертизи, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження №0000822 від 10.10.2020). Своїми протиправними діями, які виразились у порушенні Правил дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило ОСОБА_1 тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України. За даним фактом слідчим відділом Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області внесені відомості до ЄРДР за №0000822 від 10.10.2020 із правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 286 КК України. У встановленому законом порядку ОСОБА_1 , визнано потерпілою у вищевказаному кримінальному провадженні. Станом на день ДТП - 10.10.2020 автомобіль Toyota Prado р/н НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 був застрахований в АТ «СГ «ТАС» та мав діючий поліс АО/6528868. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ліміт відповідальності страховика на одного потерпілого складає : життю та здоров`ю - двісті шістдесят тисяч гривень. Внаслідок ДТП, зокрема отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_1 втратила працездатність, у зв`язку з чим, їй з 08.02.2021 встановлено І групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 09.02.2021, від 24.03.2023 та пенсійним посвідченням. Вказувала, що вона має право на отримання страхового відшкодування від АТ «СГ «ТАС»

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_1 , шкоду спричинену внаслідок ДТП в загальному розмірі 427540,10 грн, яка складається з : 227181,00 грн - шкода пов`язана з лікуванням; 180000,00 грн - шкода пов`язана з стійкою втратою працездатності; 13000 грн -моральна шкода та 1073,60 грн судового збору в дохід держави.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ПАТ "Страхова група "ТАС" Кудрявський С.М. подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувані рішення є незаконними, необґрунтованими та такими, що ухвалені із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що згідно п. 4 Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/6528868 «Страхова сума за шкоду заподіяну життю та здоров`ю становить 260 000,00 грн. Таким чином, згідно законодавства, страхова сума 260000,00 грн на одного потерпілого є максимальною сумою страхового відшкодування, яке виплачується в розмірі та порядку, передбаченому ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Дана дорожньо-транспортна пригода розглядається в кримінальній справі та судове рішення по даній справі не прийнято, що унеможливлює встановлення за яких обставин відбулася ДТП, чи була завдана шкода майну, здоров`ю чи життю внаслідок ДТП, кому була нанесена шкода, ким була нанесена шкода, чи саме внаслідок ДТП позивач отримав ушкодження здоров`я, хто був за кермом автомобіля, чи на законних підставах керував автомобілем, не були навмисні дії водія, чи не вибув автомобіль із законного володіння власника, чи не було умислу потерпілого, чи не було непереборної сили, або інших відстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачених спеціальним ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з чим, в порядку п. 36.2, ст. 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зупиняється строк на прийняття страховиком рішення щодо виплати страхового відшкодування, тобто з боку ПАТ «СГ «ТАС» відсутній факт порушення, невизнання, оспорення прав, свобод чи законних інтересів позивача та звернення позивача до суду є передчасним, а отже рішення суду першої інстанції є безпідставними та необґрунтованими.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено судом першої інстанції, що 09.10.2020 водій транспортного засобу Toyota Prado р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , рухаючись по вул. Б.Шоссе в м. Коростень, Житомирської області, в напрямку населеного пункту с.Кожухівка Коростенського району, не врахувавши дорожньої обстановки та не обравши безпечної швидкості руху здійснив наїзд на велосипедистку ОСОБА_1 . В результаті ДТП, ОСОБА_1 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

По факту вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було розпочато кримінальне провадження №0000822 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до медичного висновку ОСОБА_1 було визнано інвалідом 1 групи ( акт огляду МСЕК від 09.02.2021 та від 24.03.2023, пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 від 31.05.2023 року).

Цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки, автомобіля Toyota Prado р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , була застрахована в ПАТ «СГ «ТАС» згідно страхового полісу №АО/6528868. Розмір страхової суми на випадок заподіювання шкоди, життю та здоров`ю потерпілого становить 260 000, 00 грн.

Предметом розгляду даного спору є відшкодування шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, в порядку страхового відшкодування. Ці правовідносини врегульовано нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, статтею 3 цього Закону передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

За статтею 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки, автомобіля Toyota Prado р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , була застрахована в ПАТ «СГ «ТАС» згідно страхового полісу №АО/6528868. Розмір страхової суми на випадок заподіювання шкоди, життю та здоров`ю потерпілого становить 260 000, 00 грн.

Внаслідок ДТП ОСОБА_1 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, що підтверджується випискою експерта №348 від 04.12.2020 року.

На момент звернення позивача до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, в порядку кримінального судочинства встановлювалися обставини ДТП від 09.10.2020 та на момент звернення до суду з відповідним позовом, рішення, за наслідками розгляду відповідної справи, ще не прийнято.

Разом з тим, у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Аналогічну правову позицію висловив і Верховний Суд України у постанові №6-145цс12 від 05.12.2012.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 (провадження №14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про право позивача на отримання страхового відшкодування, оскільки встановлення вини у даному випадку не має значення для здійснення виплати.

Щодо стягнення шкоди пов`язаної із стійкою втратою працездатності

Відповідно до ч. 1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Статтею 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що потерпілим є юридична та фізична особа, життю, здоров`ю та/або майну якої заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

У ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 вказаного Закону).

За ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 9 вищевказаного Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Як передбачено ст. 26 вказаного Закону, шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі визнання неповнолітньої (малолітньої) особи дитиною з інвалідністю - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та отриманих тілесних ушкоджень, ОСОБА_1 встановлено I групу інвалідності з 08 лютого 2021 року, що підтверджується копією довідки № 292169 від 09 лютого 2021 року.

Отже, враховуючи, що станом на день настання страхового випадку, Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» було встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 5000,00 грн, мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) ОСОБА_1 за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності у даному випадку становить 180000,00 грн (5000,00 грн х 36).

Щодо стягнення страхового відшкодування пов`язаного з лікуванням. Звертаючись до суду з позов про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю (витрати на лікування) ОСОБА_1 посилалася на те, що сума понесених нею витрат на лікування складає 227181,00 грн.

Відповідно до пункту 23.1 ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП є, зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого.

У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я (пункт 24.1 ст.24 Закону).

Аналогічну норму містить частина перша ст.1195 ЦК України, яка передбачає, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому, зокрема, додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно зі статтею 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З виписного епікризу виданого Комунальним закладом «Коростенська центральна районна лікарня» вбачається, що ОСОБА_1 09.10.2020 зверталася за медичною допомогою, у зв`язку з заподіянням їй тілесних ушкоджень, внаслідок ДТП. Епікриз містить перелік лікарських засобів, що були призначенні ОСОБА_1 для лікування.

Зі змісту виписки із медичної картки стаціонарного хворого №203698 вбачається, що ОСОБА_1 у період з 10.10.2020 по 02.11.2020 знаходилася на стаціонарному лікуванні в Державній установі «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова НАМН України, вул. Платона Майбороди, м. Київ, 040450». Повний діагноз: поєднана краніовертебральна травма. ХСМТ. Компресійно-оскольчатий перелом тіла Тн10 хребця зі стенозом спинномозкового каналу. Травматичний лістез на рівні Тн10-Тн11 хребців. Компресія спинного мозку на рівні Тн10 хребця. Провідникові рухові, чутливі, вегетативні порушення. Клінічна група Fr. А. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забої, садна м`яких тканин голови, тулуба, кінцівок. Рекомендовано провести курс відновленого лікування, призначені лікарські засоби.

З виписного епікризу виданого Комунальним закладом «Коростенська центральна районна лікарня» вбачається, що ОСОБА_1 з 23.11.2020 по 18.12.2020 перебувала на стаціонарному лікуванні у реабілітаційному відділенні. Епікриз містить перелік лікарських засобів, що були призначенні ОСОБА_1 за період перебування на стаціонарному лікуванні.

Таким чином, в результаті тривалого перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_1 понесла витрати на лікування.

Позивачем до позовної заяви додано фіскальні чеки, товарні накладні, договори про надання медичних послуг.

З матеріалів справи вбачається, що згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №106 від 09.10.2020 сплачено 3400,00 грн за КТ-ГМ, ШВХ, ГВХ, ПВХ; квитанцією від 08.12.2020 сплачено 250,00 грн за УЗД; квитанцією від 08.01.2021 сплачено 1200,00 грн за МРТ; квитанцією від 14.10.2020 сплачено за матрац протипролежневий 1399,00 грн; за товарним чеком №000021118 від 05.11.2020 придбано наступні ліки: Ессенціале, шприц, лейкопластир та ін. на суму 665,91 грн; за товарним чеком №ЧК-0089997 від 12.10.2020 придбано бинт на суму 176,54 грн, всього на загальну суму 7091,45 грн.

Зазначені товарні чеки та квитанції свідчать про оплату медичних препаратів та засобів, які були пов`язані із лікуванням позивача.

Із виписки із медичної картки стаціонарного хворого №203698 вбачається, що ОСОБА_1 показано хірургічне лікування і 12.10.2020 проведено лямінектомію Тн10-Тн11, декомпресію спинного мозку, корпородез на рівні Тн10- Тн11 хребців титановими імплантатами, транспедикулярну фіксацію на рівні Тн7- Тн8-Тн12-L1 хребців титановими імплантатами системою » Medtronic Legacy».

При цьому, в цей же день за рахунком фактурою №К10СГ-01015 та видатковою накладною №К10СГ-01015 ОСОБА_1 придбала системи для транспедикулярної фіксації хребта на суму 85500,00 грн, поперечини для системи для транспедикулярної фіксації хребта на суму 14 2000,00 грн, імплантати і інструменти для остеосинтезу на суму 75300,00 грн, за накладною №01/12/10 від 12.10.2020 року.

Відтак, колегія суддів вважає, що ці медичні препарати придбані позивачкою в день проведення хірургічного лікування, а отже підлягають зарахуванню до витрат понесених останньою на лікування.

Разом з тим, надані ОСОБА_1 на підтвердження позовних вимог фіскальні чекі, які знаходяться на а.с.20-23, колегія суддів відхиляє, оскільки вони є не чіткими, а саме не можливо визначити назву медичних ліків, дату їх придбання та суму сплачених коштів.

Оскільки договори про надання медичних послуг та з тимчасового розміщення (проживання) фізичної реабілітації №18/220 від 18 грудня 2020 року не містять доказів про їх оплату на суму 45 000 грн, а тому ці суми не зараховуються до витрат понесених ОСОБА_1 на лікування.

Відтак, заявлена позивачем сума 227181,00 грн. на лікування доведена належними та допустимими доказами лише на суму 182091,45 грн (7091,45 грн + 85500,00 грн +14 200,00+75300,00 грн).

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц).

Згідно зі статтею 26-1 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до п.23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», шкодою, заподіяною здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є: шкода пов`язана з лікуванням потерпілого - 182091,45 грн; шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим 180000,00 грн.

Таким чином, розмір страхового відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, внаслідок ушкодження здоров`я складає 18104,57 грн = (5% від суми страхового відшкодування (180000,00 грн + 182091,45 грн = 362091,45 грн) (ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином загальна суду страхового відшкодування становить 380196,02 грн. (180000,00 грн + 182091,45 грн +18104,57 грн ).

При цьому, відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).

Згідно п.4 Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №3АО/6528868 страхова сума за шкоду заподіяну життю та здоров`ю становить 260000,00 грн.

Враховуючи те, що фактичний розмір завданої шкоди ОСОБА_1 внаслідок ДПТ значно перевищує ліміт відповідальності страховика, а тому розмір страхового відшкодування, який підлягає стягненню зі страховика становить 260000,00 грн.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача 180000,00 грн - страхового відшкодування, пов`язаного з стійкою втратою працездатності та 80000,00 грн - страхового відшкодування, пов`язаного із витратами на лікування, а всього 260000,00 грн. В решті позовні вимоги не підлягають задоволенню з наведених вище підстав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню у відповідності до ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно п.2,9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_1 за звернення до суду із позовом була звільнена від сплати судового збору на підставі п.2,9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

За звернення до суду із вимогою майнового характеру про стягнення матеріальної та моральної шкоди, розмір судового збору становив 4275,40 грн (ціна позову 427540,10 грн х1% :100%).

Позов ОСОБА_1 задоволено на 60,81% (стягнуто судом апеляційної інстанції 260000,00 грн х 100% : 427540,10 грн =60,81%).

Відтак, із приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2599,87 грн на користь держави за розгляд справи в суді першої інстанції (4275,40х60,81%:100%=2599,87 грн).

Згідно квитанцій №8552 від 22.11.2023 та № 9168 від 29.11.2023 ПАТ «Страхова Група «ТАС» сплатило 6413,10 грн судового збору за звернення до суду із апеляційною скаргою.

Апеляційну скаргу ПАТ «Страхова Група «ТАС» задоволено на 39,19%.

Отже, частина судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2513,29 грн за правилами ч.6 ст.141 ЦПК України компенсується ПАТ «Страхова Група «ТАС» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (6413,10 грн х39,19%:100%=2513,29 грн).

Відповідно до п.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З огляду на наведене, колегія суддів стягує з приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь держави 86,58 грн судового збору (2599,87 грн -2513,29 грн).

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» - Кудрявського Сергія Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 180000,00 грн - страхового відшкодування, пов`язаного з стійкою втратою працездатності та 80000,00 грн - страхового відшкодування, пов`язаного із витратами на лікування.

В решті позову відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь держави 86,58 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 лютого 2024 року.

Головуючий

Судді