Справа № 674/1337/23
Провадження № 2/674/49/24
УХВАЛА

іменем України

24 січня 2024 року м. Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді Сосни О.М., за участю секретаря судового засідання Мудрицької Л.В., представника позивача за первісним, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , відповідача за первісним, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» про визнання факту відсутності укладеного належним чином договору про розподіл природного газу та відповідно і зобов`язань, визнання факту неналежності ОСОБА_2 до числа боржників, визнання факту відсутності реєстрації постанов НКРЕКП в Міністерстві юстиції України та в Єдиному державному реєстрі нормативно-правових актів, обставиною не набуття чинності таких постанов НКРЕКП; визнання ОСОБА_2 неналежним відповідачем за позовною заявою АТ Оператора ГРС «Хмельницькгаз»,

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розподіл природного газу.

ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов, в якому просить суд визнати факт відсутності укладеного належним чином договору про розподіл природного газу між ним та АТ «Хмельницькгаз», а відповідно і зобов`язань перед АТ «Хмельницькгаз»; визнати факт неналежності ОСОБА_2 до числа боржників за відсутності таких доказів та підстав; визнати факт відсутності реєстрації постанов НКРЕКП в Міністерстві юстиції України та в Єдиному державному реєстрі нормативно-правових актів, обставиною не набуття чинності таких постанов НКРЕКП; визнати ОСОБА_2 неналежним відповідачем за позовною заявою АТ Оператора ГРС «Хмельницькгаз».

В обґрунтування позовної вимоги про визнання факту відсутності реєстрації постанов НКРЕКП в Міністерстві юстиції України та в Єдиному державному реєстрі нормативно-правових актів, обставиною не набуття чинності таких постанов НКРЕКП зазначає, що ознайомившись з нормативно-правовими актами, на які посилається позивач, встановив ознаки не чинності нормативно-правових актів НКРЕКП, що не зареєстровані в Міністерстві юстиції України та в Єдиному державному реєстрі нормативно-правових актів. НКРЕКП утворений Указом Президента України від 27.08.2014 № 694 "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", а не Кабінетом Міністрів України відповідно ст.116 п.9-1 Конституції України, ст. 1 ЗУ "Про НКРЕКП", ст.5 ЗУ "Про органи центральної виконавчої влади". Крім того вказує, що норма ст.14 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" у частині: «п.6 ст.14. Рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України» змінює норму ст.117 Конституції до протилежного сенсу, тобто протирічить Конституції України. Зазначений підхід не враховує вимог частини третьої статті 117 Конституції України, за якою нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом, а також пункту 1 Указу Президента України від 3 жовтня 1992 р. №493 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади", за яким нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

В зустрічному позові ОСОБА_2 вважає та звертається до суду визнати такими, що не набули чинності постанови НКРЕКП, що не зареєстровані в Міністерстві юстиції України та не внесені до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів. Вище зазначений ним перелік таких постанов, а саме: від 29.06.2017 № 857 зі змінами від 02.07.2019 №1323, від 22.12.2021 №2774, від 30.09.2015 №2498 до якої вносились 9 змін, 8 з яких не зареєстровані в Міністерстві юстиції України, а саме: №1437 від 27.12.2017, №691 від 12.07.2018, №2080 від 07.10.2019, №1469 від 29.07.2020, №2033 від 06.11.2020, №1909 від 29.10.2021, №2188 від 17.11.2021, №416 від 03.05.2022. Також постанова від 30.09.2015 №2494 до якої були внесені 27 змін, з яких 24, а саме: №1953 від 07.11.2016, №2017 від 24.11,2016, №84 від 26.01.2017, №1437 від 27.12.2017, №691 від 12.07.2018, №1916 від 14.12.2018, №750 від 17.05.2019, №2080 від 07.10.2019, №580 від 06.03.2020, №621 від 17.03.2020, №1080 від 10.06.2020, №1469 від 29.07.2020, №1611 від 26.08.2020, №2033 від 06.11.2020, №855 від 26.05.2021, №1445 від 01.09.2021, №1909 від 29.10.2021, №2190 від 17.11.2021, №2835 від 22.12.2021, №416 від 03.05.2022, №847 від 02.08.2022, №182 від 31.01.2023, №851 від 09.05.2023, №1021 від 08.06.2023.

Ухвалою від 17.10.2023 зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09.11.2023закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вимоги зустрічного позову підтримав, на уточнююче запитання - також і щодо визнання відсутніми реєстрації та нечинними зазначених у зустрічному позові (арк. 6) постанов НКРЕКП.

Представник позивача за первісним, відповідача за зустрічним позовами ОСОБА_1 позовну заяву підтримала, просила задовольнити. Направила до суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. Також направила додаткові пояснення, в яких зазначає щодо посилань ОСОБА_2 про не чинність постанов НКРЕКП та внесення змін до Кодексу ГРМ, оскільки вони не зареєстровані в Міністерстві юстиції України. Зазначає, що згідно ч.ч.6, 7 ст.14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальнихпослуг» від 22.09.2016 рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України. Рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, та рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора якщо більш пізній строк набрання чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня оприлюднення рішення. Регулятор оприлюднює свої рішення не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття. Дана норма у встановленому порядку неконституційною не визнавалась та є діючою.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження в частині зустрічних позовних вимог про визнання факту відсутності реєстрації постанов НКРЕКП в Міністерстві юстиції України та в Єдиному державному реєстрі нормативно-правових актів, обставиною не набуття чинності таких постанов НКРЕКП з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

До основних засад (принципів) цивільного судочинства належить, в тому числі, принцип змагальності сторін та диспозитивності.

Зокрема, кожна сторона: повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ; несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч.1, 3 ст.12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України).

Щодо правового статусу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, то її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення визначено Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - Закон ).

Статтею 1 Закону передбачено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Положеннями ст.2 Закону визначено, що Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, у сфері енергетики: діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії; діяльності з транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), надання послуг установки LNG, постачання природного газу; діяльності з транспортування нафти, нафтопродуктів та інших речовин трубопровідним транспортом.

Частиною 2 ст.3 Закону визначено, що Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: 1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; 2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; 3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; 4) державного контролю та застосування заходів впливу; 5) використання інших засобів, передбачених законом.

Положеннями ст.17 Закону передбачено, що для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор розробляє та затверджує нормативно-правові акти, зокрема: ліцензійні умови провадження господарської діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; порядки контролю за дотриманням вимог законодавства у відповідній сфері регулювання та ліцензійних умов; кодекси систем передачі та розподілу електричної енергії, газотранспортної та газорозподільних систем, кодекси газосховищ та установки LNG, підготовлені операторами, та ініціює внесення змін до них; порядки (методики) приєднання до електричних, теплових, газових мереж, розрахунку плати за приєднання та фінансування послуг з приєднання; порядок розслідування порушень законодавства щодо функціонування ринків електричної енергії та природного газу; правила користування (постачання) товарами та послугами на роздрібних ринках.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493 затверджено Кодекс газорозподільних систем, до якого вносилися зміни, в тому числі, й вказаними позивачем за зустрічним позовом постановами НКРЕКП.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст.4 КАС України визначено поняття «нормативно-правовий акт» та «індивідуальний акт»: нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування;

індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Особливості оскарження нормативно-правових актів передбачені ст.264 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.264 КАС України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України (крім рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу), постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим; 2) законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст264 КАС України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

З урахуванням наведеного вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 щодо визнання факту відсутності реєстрації постанов НКРЕКП в Міністерстві юстиції України та в Єдиному державному реєстрі нормативно-правових актів, обставиною не набуття чинності таких постанов НКРЕКП не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а можуть з відповідними обґрунтуваннями бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.258-261, 353, 354 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» в частині вимог про визнання факту відсутності реєстрації постанов НКРЕКП в Міністерстві юстиції України та в Єдиному державному реєстрі нормативно-правових актів, обставиною не набуття чинності таких постанов НКРЕКП закрити.

Роз`яснити ОСОБА_2 його право на звернення до суду з позовом з відповідними обґрунтуваннями та правилами в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Сосна