ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5200/24
провадження № 2/753/4803/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2024 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Шаповалова К.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Атлон», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портофін», про визнання односторонньої відмови від інвестиційного договору дійсною, розірвання інвестиційного договору та стягнення коштів, -,

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2024 року позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із вказаним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 березня 2024 року цивільну справу передано судді Шаповаловій К.В. Фактично матеріали справи передано судді 15 березня 2024 року.

Відповідно до частини першої статті 187 ЦПК України, суд відкриває провадження у справі за позовною заявою за відсутності підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження.

Однак, ознайомившись із змістом та формою позовної заяви, судом встановлено, що вона подана без додержання вимог, викладених в статті 177 ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 6 ЗУ «Про судовий збір» » за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У позовній заяві ціна позову визначена як 2781409,04 грн, прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року становить 3028 грн, а отже позивач мала сплатити судовий збір у розмірі 15140 грн за вимоги майнового характеру.

Крім того, позивач заявила дві вимоги немайнового характеру: визнати дійною односторонню відмову позивача від Інвестиційного договору № ОДВ/08-КВ/097 від 13 жовтня 2021 року; розірвати інвестиційний договір № ОДВ/08-КВ/097 від 13 жовтня 2021 року, за які мала б сплатити судовий збір в розмірі 2422,40 грн (1211,20 грн *2)

Проте до позовної заяви не долучено доказів сплати судового збору у порядку та розмірі, визначеному ЗУ «Про судовий збір».

Суд відхиляє посилання у позовній заяві про те, що позивач звільнена від сплати судового збору, оскільки на правовідносини, що виникли між нею та відповідачами поширюється дія ЗУ «Про захист прав споживачів», враховуючи таке.

Позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав, зазначаючи про те, що вона є споживачем послуг та просила суд стягнути із відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 2781409,04 грн (з урахуванням штрафу, пені, моральної шкоди); визнати дійною односторонню відмову позивача від Інвестиційного договору № ОДВ/08-КВ/097 від 13 жовтня 2021 року; розірвати інвестиційний договір № ОДВ/08-КВ/097 від 13 жовтня 2021 року.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Позивач, вважаючи себе споживачем, повинен зазначити про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», навівши таким чином, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Проте, в позовній заяві відсутнє таке обґрунтування позовних вимог в розрізі положень Закону України «Про захист прав споживачів», і позивач посилається, зокрема, на порушення норм Цивільного кодексу України.

Варто відзначити, що відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У зв`язку з цим, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті які передують укладенню договору.

Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами, зокрема, Цивільним кодексом України.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У вказаному законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору: про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, винагороди товариства, порядок розподілу товару, тощо, а у разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Після укладання договору між сторонами виникають інші правовідносини, а тому до спорів щодо виконання цього договору та/або порушення прав особи в зв`язку з виконанням цього договору, - цей закон не може застосовуватись.

Крім того, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 88479,01 грн, що становить 3% від вартості квартири та посилається при цьому на норму частини п`ятої статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку у розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Тлумачення статті 629ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України).

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (абзац перший частини другої статті 551 ЦК України).

У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення (абзац перший частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Тлумачення абзацу 1 частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» свідчить, що цей абзац застосовується до договорів підряду та договорів про надання послуг, та не поширюється на інвестиційні договори. Відповідно прострочення зобов`язань, що виникли із договору підряду або договору про надання послуг зумовлює нарахування пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) або в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

У даній справі зміст договору від 13 жовтня 2021 року та тлумачення його змісту (зокрема, з урахуванням однакового для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів) дозволяють зробити висновок про те, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу квартири та він не містить елементів договору підряду чи договору про надання послуг.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 711/1032/21.

Посилання у позовній заяві на ухвалу Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 759/9026/21 як на підтвердження єдності судової практики щодо дії ЗУ «Про захист прав споживачів» на правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачами, є передчасним, оскільки така ухвала не містить будь-якого правового висновку, а цією ухвалою Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду констатував відсутність єдності судової практики з цього питання та необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 червня 2022 року у справі № 711/1032/21, і саме цією ухвалою вирішення вказаного питання було передано на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

Відповідне судове рішення Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, з викладеною правовою позицією з даного питання, на разі відсутнє.

Згідно із частиною першою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтям 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного позовну заяву потрібно залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду, протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху: сплатити у порядку та розмірі, визначеному в ухвалі суду, судовий збір та надати суду докази такої сплати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 175, 177, 185 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Атлон», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портофін», про визнання односторонньої відмови від інвестиційного договору дійсною, розірвання інвестиційного договору та стягнення коштів - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків позовної заяви до визначеної дати, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: К.В. Шаповалова