Справа № 487/5411/13-ц
Провадження № 6/487/280/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Павлової В.Б., розглянувши заяву стягувача ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання,

ВСТАНОВИВ:

21.02.2023 ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва з заявою, в якій просила поновити їй пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 23.01.2024 по справі №487/5411/13-ц. В обґрунтування поданої заяви посилалася на те, що даний строк було пропущено не з її провини.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Петренко К.Д. надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, вимоги заяви підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні.

Боржник ОСОБА_2 в призначене судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка.

Згідно ст. 433 ЦПК України, неявка учасників справи в судове засідання не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Суд, дослідивши матеріали заяви з доданими документами, цивільну справу № 487/5411/13-ц, дійшов наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.09.2013 позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти у розмірі 73535,60 грн.; в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 62787,32 грн.; в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 10000 грн. та судові витрати у розмірі 3281,23 грн.

30.09.2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва було видано виконавчі листи №2/487/2210/13 на примусове виконання вищенаведеного судового рішення.

11.10.2013 старшим державним виконавцем Заводського ВДВС МУЮ було відкрито виконавче провадження №40086476, 40096445, №40087076, №40086548.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.07.2014 в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами було відмовлено.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.07.2014 було відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні заяви про скасування заочного рішення по справі.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 10.11.2014 було скасовано заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва 03.09.2013 та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів сплачених за договором будівельного підряду задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 73535,60 грн. сплачених за договором будівельного підряду. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 354,45 грн. судових витрат.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 19.02.2015 в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 було відмовлено.

Постановою державного виконавця від 18.01.2024 було закінчено виконавче провадження №40086548 з примусового виконання виконавчого листа №2/487/2210/13 виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 30.09.2013 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набутих коштів у розмірі 73535,60 грн. в зв`язку із скасуванням рішення, на підставі якого виданий виконавчий лист.

В зв`язку з чим, 23.01.2024 за заявою стягувача Заводським районним судом м. Миколаєві було видано виконавчий лист №487/5411/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 73535,60 грн. сплачених за договором будівельного підряду та 354,45 грн. судових витрат.

Проте, повідомленням державного виконавця від 16.02.2024, вищенаведений виконавчий лист повернуто стягувачу без прийняття до виконання, в зв`язку з пропуском трирічного строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Пунктом 9 ч. 3 ст.129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За змістом рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 року у справі №1-7/2013, виконання судового рішення, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

У справі «Шмалько проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Відповідно до положення ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Узагальненні «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8, роз`яснив, що перелік причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суддя дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Враховуючи, що виконавчий лист був виданий 23.01.2024 (вже зі спливом строку для пред`явлення його до виконання) не з вини стягувача, так як остання вважала, що вчинила всі дії направлені на виконання судового рішення оскільки виконавче провадження №40086548 з примусового виконання виконавчого листа №2/487/2210/13 виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 30.09.2013 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набутих коштів у розмірі 73535,60 грн. перебувало на виконанні до 18.01.2024, суд приходить до висновку про поважність причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви стягувача.

Керуючись ст. 433, 353-355 ЦПК України, ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Заяву стягувача ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання - задовольнити.

Поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі № 487/5411/13-ц (провадження №2/487/2210/13, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 23.01.2024.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Суддя С.В. Щербина