Справа № 643/7025/13-ц
Провадження № 6/643/301/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2024

15 травня 2024 року м. Харків

Московський районний суд м.Харкова у складі

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Абсалямової А.Р.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Петракова Володимира Анатолійовича, заінтересовані особи: АТ КБ «ПриватБанк», АТ «УкрСиббанк», Салтівський відділ державної виконавчої служби у мсті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду із вищевказаною заявою, якою просить скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

В судовому засідання заявник та його представник повністю підтримали вимоги заяви, посилаючись на таке, що у ОСОБА_1 відсутні будь-яка заборгованість перед кредиторами, виконавче провадження відносно нього закрито та не перебуває на виконанні. Наявність ухвали суду про тимчасове обмеження заявника у виїзді за межі України, порушує права останнього тощо.

В подальшому від заявника надійшла заява про розгляд справи без його участі, вимоги заяви підтримує у повному обсязі.

Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з`явились, будучи належним чином та своєчасно повідомленими про день, час та місце розгляду заяви, заяв про поважні причини своєї відсутності або про слухання справи без їх участі до суду не надійшло.

Суд, вивчивши доводи заяви, вислухавши заявника та його представника, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов такого.

Відповідно до положень ч.1 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Стаття 40 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) передбачає, що разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Так, судом встановлено, що 07.02.2012 постановою державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-7713/10, виданого за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.04.2010 про стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в сумі 35211,94грн, а також судові витрати.

17.08.2012 постановою державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3758/11, виданого за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 27888,92грн., а також судові витрати.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15.05.2013 подання державного виконавця Московського ВДВС ЗМУЮ Габрієлової Н.Ю. задоволено та ОСОБА_1 обмежено тимчасово у виїзду за межи України до виконання зобов`язання, покладеного рішенням суду.

Такі обставини встановлені ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15.05.2013 (а.с.2).

Із змісту довідки Московського районного суду м. Харкова вбачається, що цивільна справа №643/1506/1-ц за поданням Державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ Габрієловою Н.Ю., зацікавлена особа: ПАТ «ПриватБанк» ПАТ «УкрСиббанк про заборону виїзд за межи України ОСОБА_1 , була знищена за спливом строків зберігання у 2019 відповідно до Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строку зберігання (наказ ДСА України 31087 від 07.12.2017) (а.1).

Статтею 16 ЦК України передбачене право кожної особи звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однім із способів захисту в відновленні становища, які існувало до порушення.

З набранням чинності 28.08.2018 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» статтю 441 ЦК України доповнено частинами 5-8, які передбачають право боржника звернутися до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: - закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; - скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявником на підтвердження вимог заяви суду надано копію довідки АТ КБ «Приватбанк» від 25.0.2024 із якої вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 25.04.2024 не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.34).

Із наданої заявником копії довідки Салтівського ВДВС у місті Харкові СМУМЮ від 06.05.2024 №100847 вбачається, що згідно даних АСВП на примусовому виконанні у відділі виконавчий лист №2-7713/20 не перебуває (а.с.64).

Стаття 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України» за № 3857-ХІІ у редакції від 10.12.2015 встановлені підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян за кордон, в тому числі і у разі ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов`язання.

Між тим, заявником наданими вище документами доведено, що на теперішній час на примусовому виконанні з виконавчим листом №2-7713/20 примусове виконання не має місця, заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» відсутня.

Отже, суд аналізуючи вищевикладене, дійшов висновку, що на сьогоднішній час відсутні об`єктивні підстави вважати що ОСОБА_1 ухиляється від виконання судового рішення, надані останнім докази свідчать про відсутність заборгованості перед стягувачами, відсутність примусового виконання виконавчого листа №2-7713/10, а тому необхідність у тимчасовому обмежені заявника у праві виїзду за межі України згідно ухвали суду від 15.05.2013, на даний час відпала.

З боку заінтересованих осіб по справі протилежного не доведено.

Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування.

Верховний суд у постанові № 331/8536/17 від 28.10.2020 року, виклав правову позицію, яка полягає у наступному, "тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема , у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин."'

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені обставини, оцінивши надані заявником докази, враховуючи практику Європейського Суду, суд вважає вимоги заяви обґрунтованими, належним чином доведеними, а тому у суду є правові підстави для її задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 353, 441 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Петракова Володимира Анатолійовича, заінтересовані особи: АТ КБ «ПриватБанк», АТ «УкрСиббанк», Салтівський відділ державної виконавчої служби у мсті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІН НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 ), адреса проживання: АДРЕСА_1 , у виїзді за межи України, встановлене ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15.05.2013.

Копію ухвали направити для виконання до Державної прикордонної служби України.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя О.О. Сугачова