Справа № 128/2118/21
УХВАЛА

24.01.2024 м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б., розглянувши заяву про самовідвід головуючої судді Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б. у справі за скаргою начальника відділу юридичного забезпечення та персоналу апарату Стрижавської селищної ради (боржника) у виконавчому провадженні на постанову державного виконавця про накладення штрафу, за участю заінтересованих осіб: стягувача ОСОБА_1 та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

УСТАНОВИЛА:

16.01.2024 до Вінницького районного суду Вінницької області надійшла вищевказана скарга начальника відділу юридичного забезпечення та персоналу апарату Стрижавської селищної ради (боржника) на постанову державного виконавця про накладення штрафу, справа №128/2118/21 (провадження №4-с/128/1/24), в якій заявник просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення штрафу від 02 січня 2024 року, прийняту головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шевчук Оленою Олександрівною в межах виконавчого провадження № 71025540.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею обрано суддю Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б.

Головуюча в справі №128/2118/21 суддя Саєнко О.Б. заявила самовідвід, вказуючи, що в її провадженні з 30.07.2021 перебувала цивільна справа ( 128/2117/21) ОСОБА_2 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області «про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

В даній цивільній справі позивач ОСОБА_2 подав заяву про відвід головуючої судді Саєнко О.Б. від подальшого розгляду справі, який ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б. від 25.05.2023 визнаний необґрунтованим , а питання про відвід головуючої передано іншому судді, який не входить до складу суду, в порядку,встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П. від 01.06.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід головуючій судді Саєнко О.Б. у цивільній справі № 128/2117/21 відмовлено.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 07.06.2023 у цивільній справі № 128/2117/21 в задоволені позову відмовлено повністю.

З реєстру автоматизованого розподілу матеріалів Вищої ради правосуддя, головуючій судді Саєнко О.Б. стало відомо, що 06.03.2023 ВРП зареєстровані чотири скарги щодо вчинення суддею дисциплінарного проступку подані учасниками справи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 . Також, 04.07.2023 ОСОБА_2 подано другу скаргу. Вказані скарги були розподілені між членами ВРП та на даний час питання по них останніми не вирішені.

Частиною другою ст. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», встановлено, що судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.

Статтями 36, 37 ЦПК передбачено чіткий та виключний перелік підстав з яких може бути заявлено самовідвід, відвід судді.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37, 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначаються завдання суду. Зокрема, вказаною статтею передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини .

Стаття 6 ЄКПЛ відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄКПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.

Так, у справі "П`єрсак проти Бельгії" ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено. У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Таким чином, на основі зазначеного вище можна зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти.

Щодо суб`єктивної складової цього поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу під час об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Суб`єктивними обставинами, за наявності яких можна зробити висновок про невідповідність суду вимогам неупередженості, є, наприклад, висловлювання голови суду по суті правової проблеми у засобах масової інформації до свого головування у судовому органі, покликаному вирішити справу («Сандер проти Сполученого Королівства»); нереагування судді на расистські висловлювання присяжних («Ремлі проти Франції») тощо. Так, у рішенні у справі «Бушемі проти Італії» було визнано порушення суб`єктивного критерію неупередженості суддів, адже голова суду, в якому мала розглядатися справа, у пресі вжив висловлювання, які натякали на негативну оцінку заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі. З огляду на це ЄСПЛ наголосив, що судді при виконанні ними службових обов`язків мають бути стриманими, щоб гарантувати репутацію безстороннього судочинства.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

При вирішенні, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною.

Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії»).

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Вказане випливає з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до якого об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Підставою заявлення суддею Саєнко О.Б. самовідводу, згідно із заявою судді є намір уникнення сумнівів у учасників цивільної справи (стягувача, боржника) в неупередженості судді та недопущення сумнівів у об`єктивності майбутнього судового рішення у даній справі.

Враховуючи викладене, обставини, зазначені в заяві про самовідвід судді Саєнко О.Б., які свідчать про неможливість розгляду скарги в такому складі суду; мотиви заявлення самовідводу, які мають об`єктивне підґрунтя та відповідають положенням ст.36 ЦПК України, ст.15 Кодексу суддівської етики.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Таким чином, для забезпечення права боржника та стягувача на доступ до правосуддя, розгляд справи поза будь - яким сумнівом як для них , так і для стороннього спостерігача щодо необ`єктивності та неупередженості складу суду; з метою недопущення сумнівів у об`єктивності майбутнього судового рішення у даній справі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вказаної заяви про самовідвід.

За таких обставин суд вважає за необхідне передати матеріали справи до канцелярії Вінницького районного суду Вінницької області для визначення іншого судді, у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Керуючись ст.33, 36,40 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву судді Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко Олени Борисівни про самовідвід задовольнити.

Відвести головуючого суддю Саєнко Олену Борисівну по справі №128/2118/21 (провадження №4-с/128/1/24) за скаргою начальника відділу юридичного забезпечення та персоналу апарату Стрижавської селищної ради (боржника) у виконавчому провадженні на постанову державного виконавця про накладення штрафу, за участю заінтересованих осіб: стягувача ОСОБА_1 та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Справу №128/2118/21 (провадження №4-с/128/1/24) за скаргою начальника відділу юридичного забезпечення та персоналу апарату Стрижавської селищної ради (боржника) у виконавчому провадженні на постанову державного виконавця про накладення штрафу, за участю заінтересованих осіб: стягувача ОСОБА_1 та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)- передати для визначення іншого судді Вінницького районного суду Вінницької області у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Олена САЄНКО