ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1378/24 Справа № 213/3192/23 Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 213/3192/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2023 року,

встановив:

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»» (далі по тексту ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після прийняття відповідачем ОСОБА_1 умов Кредитного договору з ним було укладено електронний кредитний договір з ТОВ «Авентус Україна», який був підписаний відповідачем у відповідності до вимог ч. 6, 8 ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «М800215». Після чого, відповідач отримав кредит в сумі 20000 гривень на свою платіжну картку, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про перерахування коштів.

Відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав.

18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу № 18.04/23-Ф. Про відступлення права грошової вимоги було повідомлено відповідача шляхом відправлення на електронну пошту повідомлення.

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по Кредитному договору не сплачена та складає 13 710 гривень тіло кредиту та 30 624,39 гривень - нараховані проценти, всього 44 334,39 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Також позивач просить стягнути інфляційні витрати 12 014,62 гривень, три відсотки річних 1 978,65 гривень, сплачений судовий збір у розмірі 2 147,20 гривень, витрати на професійну правничу допомогу 10 000 гривень.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2023 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» суму заборгованості в розмірі 4 334,39 гривень, інфляційні втрати 12 014,62 гривень, три відсотки річних 1 978,65 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витрати зі сплати судового збору в сумі 2 147,20 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не укладав договір № 4876706 від 05 жовтня 2021 року, він не містить аналога його власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого власноручного підпису, та ідентифікатора СМС повідомлення з кодом. Матеріали справи також не містять заповненого формуляра заяви про прийняття пропозиції укладення договору в електронній формі, що підписується в порядку передбаченому ст. 12 Закону України «про електронну комерцію». Крім того, позивачем не надано доказів про зарахування коштів на рахунок відповідача.

Посилається, що позивачем не надано жодного належного, допустимого та достатнього доказу на підтвердження факту укладення кредитного договору, наявності заборгованості відповідача та набуття права вимоги на підставі договору факторингу за кредитним договором № 4876706 від 05 жовтня 2021 року.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що матеріали справи не містять доказів пролонгації договору, продовження строку користування кредитом. Розрахунок, наданий позивачем за договором позики № 4876706 від 05 жовтня 2021 року, надано за періоди, коли у позивача не виникало права на нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

Крім того, з розрахунку інфляційний втрат вбачається, що вони розраховувалися позивачем починаючи з лютого 2022 року до дати укладення договору факторингу від 18 квітня 2023 року № 18.04/23-Ф. Три відсотки річних також нараховано позивачем до дати укладення договору факторингу з 01 січня 2022 року. Станом на 17 квітня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» не заявляло до боржника ОСОБА_1 вимогу про сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних від простроченої суми. Вважає, що правових підстав для стягнення з нього на користь позивача інфляційних втрат та стягнення трьох процентів річних немає, що також не було враховано судом першої інстанції.

Також відповідач не погоджується з розміром витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 гривень, які стягнуті з нього на користь позивача. Вважає їх не співмірними зі складністю справи, несправедливими та занадто завищеними. Тому вимоги позивача з цій частині також не підлягають задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», не погоджуючись з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, посилаючись на їх безпідставність, просить залишити рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2023 року без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення. Крім того просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції в розмірі 8 000 гривень.

Відповідно частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05 жовтня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 4876706 про надання споживчого кредиту. Сума кредиту склала 20 000 гривень. Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується у графіку платежів.

13 жовтня 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора на суму 8000 гривень, з яких 1 710 гривень оплата процентів за користування кредитом, 6 290 гривень оплата тіла кредиту. Відповідно до умов договору, відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів з процентною ставкою 1,90% в день в межах строку кредитування відповідно до положень п. 1.4 договору.

Договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «М800215».

13 жовтня 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора на суму 8000 гривень, з яких 1 710 гривень оплата процентів за користування кредитом, 6 290 гривень оплата тіла кредиту.

03 листопада 2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту не виконав, не уклав договір щодо пролонгації строку дії кредитного договору, договір було автопролонговано. Надалі відповідач виплати за кредитним договором не здійснював.

Відповідно доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості, через неналежне виконання відповідачем ОСОБА_1 грошових зобов`язань за кредитним договором, виникла заборгованості, розмір якої становить 44 334, 39 гривень (13 710 гривень - тіло кредиту та 30 624, 39 гривень - нараховані проценти).

18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу № 18.04/23-Ф, згідно з умовами якого Клієнт (первісний кредитор) відступив Фактору (новому кредитору) право вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників.

Отже, право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4876706 від 05 жовтня 2021 року від ТОВ «Авентус Україна» перейшло до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог, позовні вимоги підтвердженні належними та допустимим доказами. Крім того, суд дійшов висновку, що, оскільки правова допомога позивачу фактично була надана, на підтвердження чого до позову долучено рахунок на оплату по замовленню №633/26/07 від 26 липня 2023 року, витрати позивача на професійну правничу допомогу також підлягають стягненню.

Апеляційний суд в повній мірі з такими висновками суду першої інстанції не погоджується та зазначає наступне.

Так, згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується адати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК України).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За статтею 12 цього Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦК України.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено, що 05 жовтня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 4876706 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачу надано 20 000 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача на строк 30 днів, зі сплатою відсотків 1,90% в день в межах строку кредитування. Договір про надання споживчого кредиту № 4876706 підписано відповідачем електронним підписом шляхом зазначення одноразового ідентифікатора, відповідно до ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

За змістом ч. 13 ст. 11 цього Закону докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно зі статтею 64 ЦПК України, статтею 36 ГПК України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до частини 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно пункту 2.1 договору № 4876706 від 05 жовтня 2021 року кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Відтак вказаний доказ, з врахуванням пункту 2.1. кредитного договору, є достатнім доказом виконання ТОВ «Авентус Україна» зобов`язання за договором щодо надання 20000 гривень кредиту.

Також позивачем наданий поденний розрахунок заборгованості (карта обліку), який узгоджується з умовами договору споживчого кредиту і є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості ОСОБА_1 за цим договором.

Так, умовами договору споживчого кредиту передбачено нарахування відсотків після місячного строку дії договору, оскільки умовами договору передбачено його автоматичну пролонгацію.

Пунктом 4.3 вказаного договору визначено порядок пролонгації строку кредиту. Сторони домовилися, що у випадку якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2-4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (п.4.3.1)

Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в п.п. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п.4.2. Договору.

Відтак, згідно наданого розрахунку заборгованість за кредитним договором відповідача становить: 13 710 гривень заборгованість за тілом кредиту, 30 624,39 гривень процентів за користування кредитом. (а.с. 16, 18, 23 зворот)

18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу № 18.04/23-Ф, згідно з умовами якого Клієнт (первісний кредитор) відступив Фактору (новому кредитору) право вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників. Отже право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4876706 від 05 жовтня 2021 року від ТОВ «Авентус Україна» перейшло до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Отже, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» придбало право вимоги за цим кредитним договором до ОСОБА_1 .

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка складається з 13 710 гривень - заборгованості за тілом кредиту та 30 624,39 гривень заборгованості за процентами за користування кредитом підлягає задоволенню.

Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, що б свідчили про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено.

За встановленого, позивач має право вимагати від відповідача сплати 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання та інфляційних втрат.

Разом з тим, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Відтак, позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено розрахунок інфляційних втрат за період з 24 лютого 2022 року по 31 липня 2023 року та розрахунок 3 % річних за період з 24 лютого 2022 року по 24 червня 2023 року.

Нарахування 3% річних за порушення грошового зобов`язання розраховується наступним чином: сума заборгованості (13 710 гривень х 3%) : 365 х 21 день (за період з 03 лютого 2022 року по 23 лютого 2022 року). Отже 3% річних будуть складати 23,66 гривень.

Щодо інфляційних витрат, то сума, яка підлягає стягненню за період з 03 лютого 2022 року по 23 лютого 2022 року становить 219,36 гривень.

З урахуванням встановлених обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 13 710 гривень - основної суми кредиту, 30 624,39 гривень заборгованості за процентами за користування кредитом та за період з 03 лютого 2022 року по 23 лютого 2022 року, 3% річних за порушення грошового зобов`язання у розмірі 23,66 гривень та інфляційні втрати в сумі 219,36 гривень.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 гривень.

Колегія суддів апеляційного суду не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо розміру судових витрат за наступних підстав.

В позовній заяві позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просив стягнути на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 гривень, що підтверджуються Договором про надання правової допомоги № 10/07-2023 від 10 липня 2023 року, рахунком на оплату замовлення № 633/26/07 від 26 липня 2023 року про оплату 10 000 гривень за адвокатські послуги, ордером на надання правничої (правової) допомоги. (а.с. 16, 23, 45-46)

При розгляді справи в суді першої інстанції, відповідач у відзиві на позовну заяву посилався на те, що суд при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат) встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Враховуючи виконання роботи адвокатом у відповідності до детального опису робіт (наданих послуг) ОСОБА_1 зазначав, що стягнення з нього на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень не є співмірним і справедливим у даному випадку, є занадто завищеним, тому задоволенню не підлягає.

Аналогічні доводи по даному питанню містить і апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 .

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Слід зазначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог.

До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію ордеру; копію договору № 10/07-2023 про надання правової допомоги від 10 липня 2023 року; копію рахунку на оплату по замовленню № 633/26/07 від 26 липня 2023 року на суму 10 000 гривень.

Згідно з умовами договору про надання правової допомоги, оплата за надані послуги складається з суми вартості послуг, зазначених у рахунку-фактурі.

Так, з рахунку на оплату вбачається, що адвокатом Столітнім М.М. було витрачено 10 годин, з яких 3 години на збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості; 5 годин на складання позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором; 2 годин на подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта. (а.с. 16)

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 гривень, слід приймати до уваги викладене нижче.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Тому апеляційний суд звертає увагу, що при розподілі витрат на професійну правничу допомогу, підлягало врахуванню, що справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому колегія суддів приходить до висновку про зменшення суми стягнення з відповідача на користь позивача до 3 000 гривень витрат на правову допомогу. Саме такий розмір витрат є об`єктивним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, у зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні, шляхом зменшення суми судових витрат на правничу допомогу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно п. 3 та 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно с. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення розміру заборгованості з інфляційних витрат, 3% річних та розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням вищенаведеного.

В частині відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяві рішення підлягає зміні шляхом зменшення суми судового збору з 2 147,20 гривень до 1 641, 60 гривень пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (2 147,20 х 76,46%)

Відповідно до підпункту «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 з позивача на користь відповідача необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в сумі 759, 14 гривень пропорційно задоволеним вимогам.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заявило про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 8 000 гривень.

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 8 000 гривень в апеляційній інстанції апеляційний суд виходить з наступного.

До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію ордеру; звіт про надання правової допомоги згідно договору № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року; копію платіжної інструкції від 22 січня 2024 року № 2196 на суму 8 000 гривень.

Зі звіту про надання правової допомоги згідно договору № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року вбачається, що адвокатом Крюковою М.В. було витрачено 4 години на правову експертизу документів та складання відзиву на апеляційну скаргу у даній справі, подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, вартість виконаних робіт оцінено 8 000 гривень.

Враховуючи висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, врахувавши, що справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, колегія суддів приходить до висновку про зменшення суми стягнення з відповідача на користь позивача до 3 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, що відповідає критерію об`єктивності та буде співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2023 року в частині визначення розміру заборгованості з інфляційних витрат, 3% річних, розміру відшкодування витрат на правову допомогу та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» інфляційні витрати в розмірі 219,36 гривень, 3% річних за порушення грошового зобов`язання в розмірі 23,66 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 641,60 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 759,14 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 3 000 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 05 березня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста