Дата документу 04.06.2024Справа № 645/4795/21
Провадження № 2/554/2192/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.06 2024 року Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Тімошенко Н.В.

при секретарі Звігольської О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу, -

встановив:

22 липня 2021 року позивачка звернулася до Фрунзенського районного суду м.Харкова із позовною заявою ОСОБА_2 про стягнення авансу, посилаючись на те, що 04 травня 2021 року вона передала відповідачу аванс в сумі 1000 доларів США в рахунок попередньої купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 .

Передача коштів була оформлена договором та письмовою розпискою.

Зазначила, що 04 травня 2021 року між нею як майбутнім покупцем та відповідачем ОСОБА_2 як майбутнім продавцем, був укладений договір про намір укласти договір купівлі-продажу. Відповідно до п. 1.1 договору, предметом договору є намір укласти договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою : АДРЕСА_1 , приміщення 1 -го поверху № 22-1, 22-4 літера А-5.

Оскільки продавець, відповідач ОСОБА_2 висловила бажання, щоб розрахунок проводився з нею доларами США, позивачка передала їй вищезазначену суму. На підтвердження склали акт передання грошей, ОСОБА_2 була написана відповідна розписка про отримання нею 1000,00 доларів США відповідно до договору.

У подальшому позивачка зрозуміла, що вищезазначене приміщення не підходить для торгівлі побутовою хімією та іншими товарами, якими вона мала намір торгувати, оскільки неподалік, на відстані приблизно 100 метрів знаходиться один з магазинів мережі «Єва», з якою не зможе конкурувати, а тому прийняла рішення відмовитися від купівлі приміщення про що повідомила відповідача з проханням повернути отриманий аванс, що остання зробити відмовилася, обґрунтувавши це тим, що відповідно до договору, якщо порушення зобов`язання сталося з її вини, завдаток залишається у неї, тобто на думку відповідача отримані нею це кошти є завдатком, який забезпечує зобов`язання, яке виникло на підставі укладеного між нами договору.

У зв`язку з тим, що відповідач категорично відмовляється повертати позивачу аванс, остання вимушена була звернутися до суду, надавши заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

09.08.2021 року позивачка подала до суду уточнену позовну заяву.

Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 06 вересня 2021 року відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05 листопада 2021 року закрито підготовче провадження.

Відповідно до розпорядження голови Верховного суду від 08.03.2022 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» вказана справа надійшла до Октябрського районного суду м. Полтави.

Ухвалою від 27 березня 2023 року прийнято до провадження Октябрського районного суду м. Полтави.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі ст. 224 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 травня 2021 року між ОСОБА_1 як майбутнім покупцем та відповідачем ОСОБА_2 як майбутнім продавцем, був укладений договір про намір укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна у письмовій формі.

Даний договір про намір укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна нотаріально посвідчений не був.

Відповідно до п. 1.1 договору, предметом договору є намір укласти договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою : АДРЕСА_1 , приміщення 1 -го поверху № 22-1, 22-4 літера А-5.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що у випадку невиконання зобов`язань продавцем, він сплачує покупцю суму, вказану в п.2.2.2 (одну тисячу доларів США) та неустойку в розмірі 1000 доларів США.

Пунктом 4.3. договору визначено, що у випадку невиконання обов`язків покупцем, сума визначена у пункті 2.2.2. (одну тисячу доларів США) приходить до продавца.

На підтвердження домовленостей та передання грошей, ОСОБА_2 була написана відповідна розписка про отримання 1000,00 доларів США відповідно до договору від 04.05.2021 року.

З доводів позивачка вбачається, що договір не був укладеним з підстав відмови у його укладенні з її боку, так як не зможе конкурувати з магазином «Єва», а тому прийняла рішення відмовитися від купівлі приміщення про що повідомила відповідача з проханням повернути отриманий аванс.

Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

За частиною 4 статті 635 ЦК України договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору не вважається попереднім договором.

Частиною першою статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до частин першої, другої статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Частинами першою та третьою статті 571 ЦК України визначені правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком, відповідно до яких у випадку, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора.

Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку. Відповідна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах від 13.02.2013 по справі № 6-176цс12.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частиною 1 статті 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Як вбачається із матеріалів справи, укладення договору про наміри було обумовлене наявністю у сторін намірів щодо укладення в подальшому договору купівлі-продажу нерухомого майна, який згідно з положеннями частини першої статті 657 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню, то недотримання сторонами вимог щодо нотаріального посвідчення вказує про його нікчемність відповідно до частини першої статті 220 ЦК України.

Крім того, щоб договір про наміри мав обов`язковий характер, в ньому повинна бути прямо передбачена воля сторін щодо надання йому сили попереднього договору.

Попередній договір слід відрізняти від договору (протоколу) про наміри, який є формою фіксації намірів сторін щодо наступного співробітництва і не тягне виникнення зобов`язання щодо укладення в майбутньому договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Частиною 2 ст. 570 ЦК України зазначено, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом.

Виходячи з вищевикладеного, позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 15, 570, 638 ЦК України, ст. ст. 2-11, 58-61, 88, 159, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.В.Тімошенко