н/п 2/490/1434/2024 Справа № 490/108/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
14 травня 2024 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А., за участю секретаря Красноноженко Л.О., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав ,
09 січня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обгрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_1 , який є батьком дитини, після прийняття рішення суду про відібрання дитини у матері, передано сина на виховання. З часу передачі дитини батькові ним, та його сім`єю створені належні умови для проживання, лікування та виховання дитини. З моменту передачі дитини батькові мати ОСОБА_2 не піклується про сина та не спілкується з ним, не проявляє заінтересованості в подальшій його долі, не цікавиться життям, станом здоров`я, не піклується про фізичний розвиток, не виявляє будь-якого інтересу до дитини. Не приймає та не має бажання приймати участь у його вихованні. Оскільки дитина була відібрана у матері з народження а позивач не відвідує її, дитина не знає матері, не може її впізнати а отже подальша участь матері у вихованні сина буде негативно спливати на дитину. Поведінка та спосіб життя відповідача після відібрання сина не змінились.
ОСОБА_2 неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, на розгляді Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням її у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.
З початком повномасштабного вторгнення рф, не проявила жодного інтересу до долі дитини. Більш того залишила територію України, не повідомила про це батька дитини, не надала належним чином оформлених документів(згода матері на виїзд за кордон дитини), що дозволило б вивезти дитину у безпечне місце. Матеріальної допомоги відповідач на утримання сина не надає, син перебуває на повному утриманні позивача.
Позивач не виконує та не бажає виконувати свої батьківьські обов`язки по відношенню до сина,, а тому позбавлення її батьківських прав щодо нього буде відповідати інтересам дитини та враховуючи безпекову ситуацію надасть можливість батькові вивезти дитину у безпечне місце.
Ухвалою судду від 10.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі , призначено підготовче судове засідання .
Одночасно постановлено витребувати з головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетинання державного кордону України за період з 23.02.2022 року по 09.01.2024 року громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в строк до 12.02.2024 року скласти висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою суду від 27.03.2024 року підготовче судове провадження закрите та справа призначена до розгляду по суті . Зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в строк до 14 травня 2024 року скласти висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради, в строк до 14 травня 2024 року скласти висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В судове засідання сторони не з`явились, представник позивача адвокат Кравчук Т.М. надала суду заяву про проведення підготовчого засідання у її відсутність.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судо неодноразово належним чином, відзиву на позов не надав.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, просили розглядати справу за їх відсутність, підтримали висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав.
Судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст. 280-281 ЦПК України.
Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводиться.
Дослідивши письмові докази у справі, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та відповідача ОСОБА_2 ,, батьківство встанволено за сіпльною заявою батька та матері.
Реєстрація народження дитини ОСОБА_4 відбулася 11 серпня 2018 року, відомості про батька дитини - ОСОБА_5 внесені за ч. 1 ст. 135 СК України.
Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від29 березня 2019 року у справі № 490/7926/18 позов органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради до ОСОБА_2 про відібрання дитини - задоволено.

Відібрано малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку , але не менше 50% прожиткового мінмуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття - на користь батька дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покладено на орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно дитини, в тому числі і щодо його матеріального забезпечення.

Як вбачається з вказаного рішення суду, судом було встановлено , що 27.07.2018 року до центру у телефонному режимі надійшло повідомлення від пологового будинку АДРЕСА_2 щодо вагітної ОСОБА_6 , яку на 37 тиждні вагітності доставила бригада ШМД у стані алкогольного сп`яніння. в крові виявлено 2,07 проміле алкоголю та ознаки вживання амфітаменів та барбітуратів. За отриманою інформацією ОСОБА_2 , схильна до вживання алкогольних напоїв , веде себе агресивно, схильна до втеч з дому. Згідно результатів токсикологічного дослідження від 30.07.2018 року крові відповідачки виявлені наркотичні речовини.

Дитину переведено 29.08.2018 року до міської лікарні № 2 з діагнозом "ураження плоду та новонародженого, зумовлені вживанням матір`ю наркотичних засобів"

З 02 серпня 2018 року по 29 серпня 2018 року дитина перебувала на стаціонарному лікуванні в Миколаївській обласній дитячій лікарні з діагнозом " синдром медикаментозної абстиненції , зумовлений наркоманією матері, синдром збудження, анемія І ступеню, відкрите овальне вікно серця та відкритий артеріальний проток. Нааслідки гіпоксиї ЦНС, синдром тонусних порушень".

14 вересня 2018 року, враховуючи рекомендації комісії з захисту прав дитини від 28.08.2018 року, виконавчий комітет Миколаївської міської ради прийняв рішення № 807 Про негайне відібрання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у матері ОСОБА_2 .

Згідно висновку від 14.09.2018 року виконкому ММр - доцільно відібрати малолітнього сина ОСОБА_4 у матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнення аліментів. З висновку слідує, що на комісію з питань захисту прав дитини мати зявилася в неадекватному стані, поводилася агресивно, не бажала пояснити свій спосіб життя та безвідповідальне ставлення до здоров`я дитини.

Згідно відповіді від 08.03.2024 року головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за період з 23.02.2022 року по 09.01.2024 року громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхала за межі України 26 червеня 2022 року і до теперішнього часу в україну не поверталася.

Згідно висновку від 06.05.2024 року виконкому ММР - доцільно позбавити батьківських прав відносно иалолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встанволено, що з часу передачі дитини батькові в вересні 2018 року -хлопчик постійно мешкає в його родині, де для нього створені належні умови проживання. Мати ОСОБА_2 , не приймає участі в житті дитини, хлопчиком займається лише батько та бабуся дитини ОСОБА_7 , яку дитина називає мамою. Протягом часу проживання дитини з батьком ОСОБА_2 , не зверталася до служби щодо повернення їй дитини. Згідно характеристики з миколаївського РУП ГУНП у Миколаївській області ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується негативно, схильна до вживання наркотичних речовин, на неї неодноразово складалися протоголи щодо притягнення її до адміністартивної відповідальності за домашнє насилля відносно її родичів.

.За місцем проживання ОСОБА_2 відсутня тривалий час, її мати повідомила, що ОСОБА_8 перебуває за кордоном, участі у вихованні сина ОСОБА_9 не приймає.

За сівдчиненнями сусідів позивача, з 2018 року дитина проживає в родині ОСОБА_10 і його матері , бубсі хлопчика, рідну матір дитини ніхто не бачив, дитина дуже любить свою бабусю на називає її мамою.

Відповідно до акту обстеження умов від 04.01.2024 року, складеного фахівцями Антонівського страостинського округу Херсонської міської ради, , проведено обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_3 , де проживають ОСОБА_1 , батько дитини, ОСОБА_7 , бабуся дитини та ОСОБА_11 дідусь дитини, для дитини влаштована окрема кімната з необхідними речами, стосунки в сім`ї доброзичливі, дитина забезпечиена всім необхідним. Рідну матір дитини ніхто з сусідів, працівники дитячого садочка, медичні працівники не бачили, вона не цікавилася життям дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У змісті постанови від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984св21) Верховний Суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки останнім свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 СК України; відповідач з 2014 року проживає за межами України та з указаного часу не бере участі у вихованні дітей, не піклується про них, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дітей, як складову частину виховання; відповідач був достовірно обізнаний про тяжку життєву ситуацію дітей, викликаною хворобою та смертю їх матері, однак не вжив заходів для забезпечення догляду за дітьми, які після смерті матері були позбавлені будь-якого батьківського піклування, що викликало необхідність встановлення опіки над ними та призначення опікуна.

Встановивши обставини справи щодо перебування матері дитини на обліку у органах поліції, підтвердження вживання нею алкоголольних напоїв та наркотичних речовин під час вагітності, відсутність будь-яких дій щодо зміни свого ставлення до дитини та участі у його вихованні ( незважаючи на те, що ОСОБА_2 вже було попереджено судом про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання сина ОСОБА_3 ), залишенні дитини на території , де ведуться бойові дії, в тоц час як вона самостійно поїхала за кордон, відсутність з її боку жодного інтересу до обставин життя дитини, суд доходить до висновку про те, що наявні підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав.

З урахуванням якнайкращих інтересів дитини та з огляду на наявність достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітнього сина, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь держави має бути стягнутий судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 12,13, 81 , 141, 259-265,273 Цивільно процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

СУДДЯ О.А. ГУДЕНКО