ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/9/21 Номер провадження 22-ц/814/740/24Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Харківської міської ради Гусєвої Анни Валеріївни на рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2023 року ухваленого у складі головуючого судді Сомсонової О.А., повний текст судового рішення виготовлено 14 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визначення розміру часток в праві спільної власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В :

Зміст позовних вимог

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради про визначення розміру часток в праві спільної власності на земельну ділянку.

Просив суд, визначити частки у спільній власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0510 га, кадастровий номер :06:049:0008, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, наступним чином:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , - у розмірі 1/4 частини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 3/4 частин.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 січня 2021 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року № 7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей.

Відповідно до даного Розпорядження справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2023 року позов задоволено. Визначено частки співвласників у праві спільної власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0510 га, кадастровий номер :06:049:0008, цільове призначення якої: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у вказаних розмірах: частку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено у розмірі частини, частку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначено у розмірі частини.

Задовольняючи позов суд першої інстанції зазначив, що частка ОСОБА_1 у праві спільної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 - 3/4 частини. Частка спадкодавця ОСОБА_2 у праві власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами складала 1/4, і відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори 10 листопада 2020 року, успадкована позивачем ОСОБА_1 у вказаному розмірі, тому суд прийшов до висновку про необхідність визначити розмір частки ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0510 га, кадастровий номер :06:049:0008, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 1/4 частки, а розмір частки ОСОБА_1 - у розмірі 3/4 частин.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Рішення суду першої інстанції оскаржив представник Харківської міської ради Гусєва А.В.подавши апеляційну скаргу, в якій, посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, має місце невідповідність висновків, викладених в рішенні обставинам справи, а тому просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків, про те, що Харківська міська рада повинна відповідати за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визначення розміру часток в праві спільної сумісної власності. Так, спірна земельна ділянка перебуває у приватній власності, а отже Харківська міська рада будучі відповідачем у справі прав позивача щодо предмета спору не порушила і не є відповідальною за вимогами позивача, оскільки матеріалами справи № 644/9/21 підтверджено, що спірною земельною ділянкою з кадастровим номером :06:049:0008, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 окрім ОСОБА_1 володіла ОСОБА_2 . Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом за результатами аукціону. Згідно статей 125 та 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Речові права на вказану земельну ділянку були зареєстровані у відповідності до приписів чинного законодавства. Цей факт підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №192465 та серії ЯМ №192464 співвласниками земельної ділянки площею 0,051 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:049:0008, цільове призначення якої: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яким земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності. Таким чином, повноваження у Харківської міської ради, щодо розпорядження земельною ділянкою, з кадастровим номером :06:049:0008 відсутні. Вказана земельна ділянка належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 (спадкоємець) та ОСОБА_2 (спадкодавець). У даному випадку співвласник спірної земельної ділянки та спадкоємець після смерті іншого співвласника є однією особою, тому фактично позивач і відповідач збігаються у одній особі.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору довічного утримання, посвідченого 09 вересня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ільченко О.І. за реєстр. №3581, позивачу належать 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначена обставина підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25 вересня 2004 року №4853461, виданим Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 14).

Співвласником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03 липня 1976 року Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого за №1-8558, була ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 27 квітня 2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 15).

Спадщину після неї прийняв ОСОБА_1 , звернувшись до Першої Харківської міської державної нотаріальної контори з відповідною заявою.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 10 листопада 2020 року Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою, спадкоємцем зазначеного в цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її рідний брат ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/4 частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . (а.с. 17).

В той же час постановою державного нотаріуса Першої Харківської міської державної нотаріальної контори від 10 листопада 2020 року №2606/02-51 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 на частку в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0510 га, місце розташування: АДРЕСА_1 , цільове призначення - 1,8, кадастровий номер: :06:049:0008 (а.с. 16).

Як підставу для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом зазначено, що спадкове майно перебувало у спільній сумісній власності, а оскільки частки в спільній сумісній власності не визначені, то визначити частку померлої ОСОБА_2 не вбачається за можливе, а тому, як наслідок встановити склад спадкового майна також неможливо.

Відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №192465 та серії ЯМ №192464 співвласниками земельної ділянки площею 0,051 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:049:0008, цільове призначення якої: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яким земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності (а.с.8-11).

10 листопада 2020 року нотаріусом видано позивачу свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно - 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Але частки співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку визначені не були.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, щочастка ОСОБА_1 у праві спільної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 - 3/4 частини. Частка спадкодавця ОСОБА_2 у праві власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами складала 1/4, і відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори 10 листопада 2020 року, успадкована позивачем ОСОБА_1 у вказаному розмірі.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду не вірним з наступних підстав.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив суд, визначити частки у спільній власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0510 га, кадастровий номер :06:049:0008, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, наступним чином:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , - у розмірі 1/4 частини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 3/4 частин.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

Як на обґрунтування позовних вимог у цій справі ОСОБА_1 посилається, зокрема, на те, що відсутність визначення частки спадкодавця у праві спільної власності на земельну ділянку позбавляє його можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовому порядку, що підтверджується відповідною відмовою у вчиненні нотаріальних дій. Таким чином, позивач звернувся до суду із метою захисту свого спадкового права.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

З урахуванням зазначеного, колегія суддів зазначає, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом

у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження

№ 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження

№ 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження

№ 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження

№ 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження

№ 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження

№ 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження

№ 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

У порушення вищевказаних положень закону та всупереч релевантної практики Верховного Суду, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що на момент ухвалення рішення ОСОБА_2 вже померла, тому відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України її цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість визначення права власності на 1/4 частку у праві спільної власності на земельну ділянку за померлою особою. Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував положень закону про те, що дієздатність та правоздатність фізичної особи припиняється з її смертю, та не зробив висновку про те, чи є обраний позивачем спосіб належним способом судового захисту, у результаті чого дійшов помилкового висновку про обґрунтованість вказаних заявлених вимог.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції повно встановивши і дослідивши всі обставини справи, однак невірно застосував норми матеріального права, то ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Харківської міської ради Гусєвої Анни Валеріївни підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги апеляційної скарги Харківської міської ради задоволено повністю то з ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1261,20 грн.

Керуючись ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Харківської міської ради Гусєвої Анни Валеріївни задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2023 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визначення розміру часток в праві спільної власності на земельну ділянку відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 березня 2024 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль