Справа № 944/748/23 Головуючий у 1 інстанції: Гіряк С.І.
Провадження № 22-ц/811/581/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Секретар Іванова О.О.

З участю представника АТ «Українська залізниця»Кінцак С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №944/748/23 за апеляційними скаргами Акціонерного товариства "Українська залізниця" та представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - адвоката Ільків Миколи Миколайовича на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 01 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Акціонерного товариства «Українська залізниця»,- про відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и в :

08 лютого 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до АТ "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 25 жовтня 2022 приблизно о 23.56 год. на зупиночному пункті "Заріччя" залізничної колії сполученням "Львів-Мостиська 1" у с. Заріччя Яворівського району Львівської області, виявлено труп ОСОБА_7 , який загинув при контакті із пасажирським поїздом № 6906 в ніч на 26 жовтня 2022 року.

За цим фактом слідчим відділенням Яворівського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, про що було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000853.

30 грудня 2022 постановою про закриття кримінального провадження слідчого відділення Яворівського районного відділу поліції ГУ НП Львівській області Семеряк М.М. було закрите кримінальне провадження №0000853 від 26 жовтня 2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні події кримінального правопорушення.

Після смерті батька його сини - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відчувають апатію та знесилення.

ОСОБА_1 - дружина загиблого, вкрай розбита втратою чоловіка

Доньки загиблого - позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вже тривалий час відчувають апатію, скаржаться на головний біль, втрату сил та порушення сну, що супроводжуються сльозами.

Позивачі оцінюють розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті - загалом 3 000 000 гривень, тобто по 500 000 грн на кожного з позивачів.

Просили стягнути з АТ "Українська Залізниця» моральну шкоду заподіяної смертю ОСОБА_7 в розмірі 500 000, 00 грн. на кожного.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 01 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до АТ "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_2 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_3 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_4 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_5 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_6 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь держави 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду оскаржили Акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі по тексту АТ «УЗ» та представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - адвоката Ільків М.М..

Апеляційна скарга АТ "УЗ" мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необгрунтованим та таким, висновки якого не відповідають дійсним обставинам справи.

Матеріали справи не містять належних доказів в підтвердження того, що смерть ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 настала в результаті зіткнення/наїзді електропоїзда приміського сполучення №6906 Львів-Мостиська-1.

В померлого ОСОБА_7 було виявлено етиловий спирт у кількості: в крові - 4,13% (проміле) та в сечі - 4,17 % (проміле), в організмі ОСОБА_7 містилась смертельна доза алкоголю.

Суд не врахував, що матеріали справи не містять жодних доказів, в підтвердження фактів, що стали наслідком душевних страждань, апатії, головних болів, втрати сил, порушення сну та інше. У справі відсутні належні докази наїзду потягу на ОСОБА_7 , всі доводи грунтуються на припущеннях та не знайшли свого підтвердження, не долучено жодного доказу відповідно до якого можна було б вважати, що наїзд дійсно мав місце.

Просить скасувати рішення Мостиського районного суду Львівської області від 01 лютого 2024 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Просить здійснити розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - адвоката Ільківа Миколи Миколайовича мотивована тим, що судом допущено неповне з"ясування всіх обставин справи.

Глибину психологічних страждань позивачів виміряти неможливо, оскільки втрата близької людини є надто важкою травмою для них.

Суму завданої їм моральної шкоди позивачі оцінюють в 3000000 грн.

Суд першої інстанції прийшовши до неправильного висновку про відсутність у діях загиблого - ОСОБА_7 умислу, грубої необережності чи звичайної недбалості, зменшив суму відшкодування моральної шкоди у 10 разів.

Зменшення розміру моральної шкоди в даній ситуації не відповідає практиці, яка склалася при ухвалені рішення в аналогічних справах.

Просить рішення Мостиського районного суду Львівської області від 01 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а також стягнути з АТ "УЗ" по 10 000 грн витрат на правову допомогу на кожного з позивачів.

19 квітня 2024 року від АТ "УЗ" надійшов відзив на апеляційну скаргу позивачів, в якій просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Звертає увагу на недостатність доказів в матеріалах справи щоб вважати, що смерть ОСОБА_7 настала саме в результаті наїзду на нього пасажирського поїзда № 906 в ніч на 26 жовтня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_8 на спростування доводів апеляційної скарги позивачів, на підтримання апеляційної скарги АТ «УЗ», перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 26 жовтня 2022 року о 05.24 год. на 57 км., 6 пікет, перегону «Львів-Мостиська», в межах зупиночного пункту «Заріччя», Яворівського району, Львівської області, виявлено труп ОСОБА_7 з тілесними ушкодженнями характерними для травмування залізничним транспортом (Дані огляду СМЕ:рана на голові та на спині в ділянці хребта. Більше детальніше після розтину тіла). 25 жовтня 2022 року приблизно о 23.56 год. на зупиночному пункті «Заріччя» залізничної колії сполученням «Львів-Мостиська 1» у с. Заріччя Яворівського району Львівської області, виявлено труп ОСОБА_7 , який загинув при контакті із пасажирським поїздом № 906 в ніч на 26.10.2022 року (а.с. 24). Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_7 серії НОМЕР_1 (а.с.23).

26 жовтня 2022 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000853 за ч. 3 ст. 276 КК України та розпочато досудове розслідування.

Постановою слідчого СВ Яворівського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області від 30.12.2022 кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000853 закрито (а.с.24-25). З даної постанови відомо, що згідно висновку експерта №61/2022 від 26.10.2022, виданого лікарем судово- медичним експертом вбачається, що причина смерті ОСОБА_7 , є забій головного мозку, перелом кісток основи та склепіння черепа. Враховуючи посмертні трупні ознаки: труп рівномірно охолоджений, трупне задубіння розрішене у всіх групах м`язів, трупні плями в стадії етазу, то слідує, що смерть наступила в межах доби до моменту експертизи її трупа. При експертизі ОСОБА_7 , виявлено: забій головного мозку, перелом кісток основи та склепіння черепа, крововиливи в м`які оболонки головного мозку, розтрощення правої частки печінки з крововиливом в черевну порожнину, крововиливи в заочеревинний простір в корені легень, травматична ампутація правої верхньої кінцівки, множинні рани та садна на шкірі, мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження. Виявлені ушкодження перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, враховуючи дані обставини смерті (виявлена на залізничній колії), наявність масивних тілесних ушкоджень, забруднення одягу, то можна прийти до висновку, що в даному випадку мало місце травмування гр. ОСОБА_7 залізничним транспортом.

Вказано, що згідно відповіді начальника служби приміських пасажирських перевезень та головного інженера служби локомотивного господарства встановлено, що 25 жовтня 2022 року на ділянці «Львів-Мостиська) (ст. Заріччя) не застосовувалося термінове гальмування локомотивними бригадами.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження від 26 жовтня 2022 року за № 0000853, яке витребуване із Яворівського РВП ГУ НП згідно ухвали суду від 19.09.2023, а саме з Висновку експерта №2566/2022-т від 10.11.2022 Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» встановлено, що на момент події, відповідно до висновку судово-токсилогічної експертизи у ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт: в крові 4, 13% (проміле) та в сечі - 4,17% (проміле).

Слідчий СВ Яворівського РВП ГУНП у Львівській області старший лейтенант поліції Михайло Семеряк в постанові про закриття кримінального провадження від 30 грудня 2022 року прийшов до висновку, що ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження від яких помер, внаслідок власної необережності, яка призвела до наїзду на нього електропотяга №906 на зупиночному пункті "Зарічя" сполученні "Львів-Мостиська 1", так як в проміжку часу в якій він повернувся йшов лише вказаний поїзд та згідно огляду місця події проведеного з застосуванням замірів висоти поїзда, вказаний поїзд один підходить по висоті елементів, відтак слідство прийшло до висновку, що в даному випадку відсутні ознаки події злочину, передбаченого ч.3 ст.276 КК України.

Машиніст електропоїзда приміського сполучення №906 Львів-Мостиська 1 перебував у трудових відносинах з відповідачем та під час виконання трудових обов`язків, здійснив наїзд на ОСОБА_7 , внаслідок чого, останній помер.

Згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 загиблий ОСОБА_7 був чоловіком позивачки ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтв про народження: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_3 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія НОМЕР_4 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серія НОМЕР_5 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серія НОМЕР_6 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , серія НОМЕР_7 їхнім батьком є ОСОБА_7 .

Після одруження ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_9 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_8 .

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач АТ «УЗ» як власник джерела підвищеної небезпеки, внаслідок загибелі чоловіка та батька позивачів, завдало останнім моральної шкоди через смерть ОСОБА_7 . Визначаючи розмір моральної шкоди завданої відповідачем, суд виходив з того, що враховуючи поведінку загиблого, його тяжкий стан алкогольного сп"яніння, 50 000 грн. на кожного з позивачів будуть достатніми та такими, що відповідатимуть засадам розумності, виваженості, справедливості, а також будуть достатніми для компенсації немайнових втрат.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування, враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Водночас відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До таких належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Шкода, спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права, власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише внаслідок спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Відповідно до статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 ЦК України, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Таким чином, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Близькі за змістом викладеним судом вище правові висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 727/8980/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 461/8496/15-ц, у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 148/2109/17, від 04 березня 2020 року у справі № 641/3547/17, від 22 липня 2020 року № 520/11029/14-ц, від 07 жовтня 2020 року у справі № 285/4223/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 569/10236/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 199/6848/16-ц.

Згідно з пунктами 2.1-2.4 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених наказом міністра транспорту України № 1059 від 22 листопада 2007 року (далі - Правила), пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики «Перехід через колії». Перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. При відсутності шлагбаума (коли переїзд не охороняється) перед переходом колії необхідно впевнитись, що до переїзду не наближається поїзд (або локомотив, вагон, дрезина тощо).

Згідно з пунктами 2.5, 2.20 Правил пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів, знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння.

Судом встановлено, що смерть ОСОБА_7 настала від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих при зіткненні з джерелом підвищеної небезпеки - пасажирським поїздом №906 в ніч на 26 жовтня 2022 року.

АТ"УЗ" жодним чином не спростовано висновку експерта №61/2022 від 26 жовтня 2022 року щодо характеру ушкоджень та джерела завдання шкоди. Відповідачем не оскаржувалася постанова слідчого про закриття кримінального провадження, згідно якого встановлено причинно- наслідковий зв"язок між діями пасажирського поїзда №906 в ніч на ІНФОРМАЦІЯ_1 та смертю ОСОБА_7 .

При визначенні розміру моральної шкоди, судом першої інстанції взято до уваги високу дозу алкоголю у крові та сечі загиблого ОСОБА_7 та неможливість машиніста пасажирського поїзда №906 в останній момент виявлення людини на колії вжити заходів безпеки.

Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, виникла внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції установивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, обґрунтовано виходив з наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачам: дружині та їхнім повнолітнім дітям, завданої смертю ОСОБА_7 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно врахував те, що діти загиблого- позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 є повнолітніми та працездатними особами, врахував глибину моральних переживань та душевних страждань, яких зазнали діти та дружина загиблого, у зв`язку зі смертю ОСОБА_7 , зважаючи на обставини загибелі ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння з вмістом етилового спирту в крові 4, 13% (проміле) та в сечі - 4,17% (проміле), ступінь вини загиблого, врахував становище відповідача у час війни та прийшов до висновку, що розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню в розмірі по 50 000 грн. на кожного позивача відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості та буде достатньою для компенсації немайнових втрат, які в інший, не грошовий спосіб, поновити неможливо, та є реальною.

Позивачі по справі, вважаючи, що розмір моральної шкоди становить для них по 500 000,00 грн., однак ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції належним чином не обґрунтували в чому саме, крім втрати чоловіка та батька, така полягає, не навели критеріїв з яких вони виходили, визначаючи розмір моральної шкоди, не надали висновків психологічної експертизи з цього приводу, тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Долучені до справи копії судових рішень по подібних справах в яких на відшкодування моральної шкоди стягувалися значно більші суми, не є належним доказом в підтвердження факту завдання кожному з позивачів моральної шкоди на суму по 500 000,00грн., оскільки кожний трагічний випадок не схожий на інший.

Доводи апеляційних скарг не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржників з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Враховуючи те, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст.375 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - адвоката Ільків Миколи Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 01 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 липня 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк