Справа № 522/9382/23-Е
Провадження № 2/522/502/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кніш Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого в 2018 році народилась дитина. 10.03.2020 року шлюб між позивачем та відповідачем рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області у справі № 665/33/20 розірвано. Зазначає, що з часу фактичного розірвання шлюбних відносин, а саме з кінця 2019 року відповідач один раз бачився з дитиною, декілька раз телефонував синові та більше з ним не спілкувався. В 2020 р. позивач переїхала до м. Миколаїв. 28.08.2020 р. позивач уклала шлюб з іншим чоловіком та син виховується позивачем та її чоловіком ОСОБА_4 , який має бажання всиновити дитину. Відповідач же втратив родинний зв`язок із сином, не проявляв до дитини батьківської турботи та любові, не цікавився про його розвиток фізичний і духовний, його навчанням в дитячому садочку, не вітав з днем народження та на свята, не виявляв інтересу до його внутрішнього світу, навіть у телефонному режимі, матеріально дитині не допомагає. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 18 травня 2023 року по справі відкрито провадження, встановлений спрощений порядок розгляду справи з повідомленням сторін. Призначено розгляд справи на 22.06.2023 р..

12 червня 2023 року представник позивача звернувся до суду із заявою про проведення судового засідання за відсутності позивача та просила зобов`язати Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наявними матеріалами судової справи.

22.06.2023 р. до суду надійшов Відзив представника відповідача на позовну заяву. Відповідач заперечує щодо задоволення позову за необґрунтованістю. Зазначає, що постійно намагався спілкуватися з дитиною, в тому числі і вітати сина з днем народження, проте саме позивач чинила йому в цьому перешкоди, заборонила при спілкуванні з дитиною зазначати, що він є його батьком, що підтверджується звукозаписом телефонних розмов, а також перепискою між позивачем та відповідачем у месенджері Viber. Зазначає, що наявність вітчима не є підставою для позбавлення батьківських прав. Вказані позивачем у позові підстави для позбавлення батьківських прав є необґрунтованими та не тягнуть за собою підстав для позбавлення його батьківських прав. Вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що позбавлення його батьківських прав є крайнім заходом та який дійсно буде в інтересах малолітньої дитини.

26.06.2023 р. до суду надійшла заява представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яка задоволена ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.2023 р.

26.06.2023 р. представником позивача подано до суду заяву про виклик свідків.

26.06.2023 р. до суду надійшла заява представника позивача про витребування доказів.

03.07.2023 р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

25 липня 2023 р. представником відповідача подано до суду заяву про долучення додаткових письмових доказів.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.08.2023 р. частково задоволено клопотання про витребування доказів та зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської ради надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02.08.2023 р. до суду від представника позивача надійшла заява про долучення доказів по справі.

10.08.2023 р. до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

17.08.2023 р. представником відповідача подано письмові пояснення.

23.08.2023 р. до суду від представника позивача надійшли пояснення.

13.09.2023 р. представником позивача подано заяву про долучення додаткових доказів.

10.10.2023 р. представником відповідача подано заяву про виклик свідків.

23.11.2023 р. до суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.11.2023 р. № 4933/02.02.01-22/04/14/23, в якому зазначено, що орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28.11.2023 р. до суду від представника позивача надійшла заява про витребування доказів, яка задоволена ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2023 р.

09.01.2024 р. до суду від Державної прикордонної служби України найшла інформація щодо перетину державного кордону України громадянином ОСОБА_2 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.01.2024 р. задоволено клопотання представника позивача про допит свідків у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Представник позивача до судового засідання, призначеного на 25.04.2024 р. не з`явився, подав до суду заяву про завершення розгляду справи за відсутності сторони позивача. У судовому засіданні, яке відбулося 04.12.2023 р. представник позивача підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача до судового засідання, призначеного на 25.04.2024 р. не з`явився, подав до суду заяву про закінчення розгляду справи за відсутності відповідача та його представника. У судовому засіданні, яке відбулося 04.12.2023 р. представник відповідача заперечувала щодо задоволення позову за необґрунтованістю. Зазначила, що відповідач завжди бажав та бажає спілкуватися із дитиною та приймати участь у його вихованні. Проте між відповідачем та позивачем, з її новим чоловіком склалися неприязні відносини і позивач перешкоджає у спілкуванні з дитиною, заборонила при спілкуванні з дитиною зазначати, що він є його батьком. Заборгованості по сплаті аліментів не має. У зв`язку із тим, що він мешкає далеко від м. Миколаєва де живе син з позивачем, тому наразі позбавлений можливості їздити до дитини, проте постійно просить позивача надати можливість спілкувати з дитиною по відеозв`язку та приймати участь у житті дитини, на що кожний раз отримує відмову.

Третя особа звернулась до суду із заявою про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради. Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.11.2023 р. було надано до суду.

Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, надані докази, вислухавши пояснення представників сторін та свідків, вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим Новокаховським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 83. (т.1 а.с. 14)

Шлюб між ними розірвано, що підтверджується рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 10.03.2020 р. у справі № 665/33/20. (т.1 а.с 17)

З матеріалів справи вбачається, в Бериславському відділі державної виконавчої служби у Бериславському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на примусовому виконанні перебуває Судовий наказ Бериславського районного суду Херсонської області від 05.05.2020 р. по справі № 647/1069/20 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 04.05.2020 р. та до досягнення дитиною повноліття. (т.1 а.с 23)

Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір`ю - ОСОБА_1 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою звернення до суду з даним позовом стали посилання позивача на те, що відповідач не проявляв до дитини батьківської турботи та любові, не цікавився про його розвиток фізичний і духовний, його навчанням в дитячому садку, не вітав з днем народження та на свята, не виявляв інтересу до його внутрішнього світу, має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 33 957 грн.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Згідно ст. 142 СК України, діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 157 СК України, той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право та особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 159 СК України зазначено, що якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною і в її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Також відповідно до ст.ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Частиною першою ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року ( ратифікована Україною 27.02.1991 року, набула чинності 27.09.1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», передбачено, що позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін..) що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Згідно з п. 2 ч. 1 статті 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява№ 2091/13).

У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 18.04.2024 р. у справі № 344/1107/23, від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

Під час розгляду справи судом встановлено, що батько дитини, ОСОБА_2 останнім часом не приймав безпосередньої участі у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте не втратив інтересу до участі у його вихованні, має намір на відновлення відносин з ним. Представник ОСОБА_2 заперечувала щодо позбавлення його батьківських прав, пояснила, що відповідач не мав можливості спілкуватися з сином, у зв`язку із тим, що позивач чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та прийнятті участі у вихованні дитини. Постійно наполягає, щоб позивач надала можливості спілкуватися з дитиною по відеозв`язку, щоб налагодити та зберегти зв`язок з дитиною, оскільки наразі він проживає в іншому місті.

Такий факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини і бажання брати участь у його вихованні.

Також, суд приймає до уваги наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.11.2023 р. № 4933/02.02.01-22/04/14/23.

При цьому суд критично відноситься до тверджень позивача, що відповідач ніколи не поздоровляє їх спільного сина з днем народження, оскільки зазначене спростовується не тільки наявними в матеріалах справи документами, але й показами свідків зі сторони позивача.

Також судом не приймається до уваги покази свідків, як на підтвердження свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Оскільки самі свідки (окрім теперішнього чоловіка позивача) не знають безпосередньо відповідача, та зазначена інформація відома їм виключно зі слів позивача.

Суд враховує наявні в документах справи переписки між позивачем та відповідачем через месенджери, з яких чітко вбачається, що відповідач намагався налагодити спілкування з дитиною. Проте позивачка перешкоджала йому в цьому шляхом висування низки умов. Твердження позивача про наявність заборгованості зі сплати аліментів не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Суд наголошує, що особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки забезпечення найкращих інтересів дитини повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Наявність заборгованості зі сплати аліментів на час звернення з позовом до суду не є підставою для позбавлення батьківських прав.

В матеріалах справи відсутні дані, які б негативно характеризували відповідача як особистість чи члена суспільства.

ОСОБА_1 не довела суду, що спілкування відповідача з дитиною в подальшому може призвести до порушень прав та інтересів дитини. На час розгляду справи в суді, у відповідача відсутня заборгованість зі сплати аліментів.

Під час розгляду справи судом не встановлено, а позивачем не доведено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, а також про необхідність застосування такого виключного заходу саме в інтересах дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позовних вимогах відмовити

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги, не обґрунтованими, тому вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 142, 151, 157, 159 СК України, ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 30.04.2024.

Суддя Р. Д. Абухін

25.04.24