Справа № 362/1176/24
Провадження № 2-о/362/53/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2024 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого- судді Ковбель М.М.

за участі секретаря судового засідання - Сілецької М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління пенсійного фонду у Київській області про встановлення факту , -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду з даною заявою, в якій просить суд встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці села Митки Барського району Вінницької області - трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я « ОСОБА_2 », заповненої 20.07.1982 р.

Заявник в судове засідання з`явилася, подавши до суду заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи у її відсутність, викладені в заяві вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Зацікавлена особа в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлена належним чином.

Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (дівоче прізвище « ОСОБА_3 »), народилась в с.Митки Барського району Вінницької області 15.11.1963 р., що стверджується свідоцтвом про її народження та змістом паспорту.

15 вересня 1984 року заявник уклала шлюб з ОСОБА_4 в Митківській сільській раді Барського району Вінницької області, у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 .

Разом з тим, після зміни прізвища, в офіційних документах заявника її прізвище зазначалось як « ОСОБА_6 ». Зокрема, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру видана 25.06.2001 р. на ім`я ОСОБА_7 .

Крім того, у шлюбі з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_8 , у свідоцтві про народження якого прізвище зазначено як « ОСОБА_6 », відомості про батьків « ОСОБА_9 », « ОСОБА_7 ».

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 , заявник 06.06.2001 р. уклала шлюб з ОСОБА_10 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_11 », що підтверджується свідоцтвом про одруження.

Відповідна інформація про зміну прізвищ вносилась до трудової книжки заявника серії НОМЕР_1 .

Досягнувши пенсійного віку, заявник 01.02.2024 р. звернулась до відділення Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №09 від 07.02.2024 р. відмовлено в призначенні пенсії.

Експертний висновок №056/150-а від 30.01.2024 р., яким встановлено, що під впливом російської орфоепії та орфографії в українських документальних записах прізвищ трапляються випадки сплутування літер и/і в основах. Українські записи прізвища « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_5 » у документах наданих для експертизи, а також інших документах зазначеної особи та її родичів є ідентичними . Розбіжності між українськими документальними записами прізвища виникли внаслідок відхилення від орфографічних норм при міжмовних перетвореннях під впливом російської орфоепії. Відповідно до чинних правил нормативний український запис прізвища, утвореного від апелятива титар ТИТАРЕНКО

Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України визначений перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Тобто, за правилами ст. 293, ч.2 ст.315 ЦПК України в порядку окремого провадження, яке є видом непозовного цивільного судочинства, розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Виходячи зі змісту п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 р. "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте, не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження.

Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 та ч.2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що встановлення факту належності заявнику трудової книжки, дипломів, та посвідчення необхідне заявнику для отримання пенсії, в даному випадку відсутній будь-який спір про право, у зв`язку з чим вказана заява подається в порядку окремого провадження.

В даному випадку підтверджується належність документів заявнику, що у подальшому надасть заявнику можливість на виникнення, зміну та припинення охоронюваних законом прав, свобод та інтересі, а також здійснення особистих майнових чи немайнових прав, які належать їй відповідно до положень ст. 46 Конституції України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 12, 13, 18, 258, 263, 265, 293, 315, 496 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Заяву - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці села Митки Барського району Вінницької області - трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я « ОСОБА_2 », заповненої 20.07.1982 р.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя М.М. Ковбель