УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у цивільній справі

11 липня 2024 року місто Сколе

Суддя Сколівського районного суду Львівської області Микитин Володимир Ярославович, вивчивши матеріали позовної заяви Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, код у ЄДРПОУ: 04370314 (місцезнаходження юридичної особи: В. Івасюка, 24, селище Славсько, Стрийський район, Львівська область, 82660; адреса електронної пошти: ; електронний кабінет: наявний) до Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації, код у (місцезнаходження юридичної особи: вул. Мирослава Скорика, 17, 79005; адреса електронної пошти: ; електронний кабінет: наявний) про визнання права комунальної власності на об`єкт нерухомого майна, -

в с т а н о в и в:

Позивач Славська селищна рада Стрийського району Львівської області у порядку самопредставництва, котре здійснює Славський селищний голова ОСОБА_1 , 08.07.2024 року звернувся у Сколівський районний суд Львівської області із позовною заявою до відповідача Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації, що була зареєстрована у діловодстві за вх. № 4679, за змістом якої просить визнати за вказаним позивачем право комунальної власності на об`єкт нерухомого майна у складі двоповерхового навчального корпусу (позначений у технічній документації літерою А-2) з терасами «а1», «а2», «а3», «а4», «а5», «а6» загальною площею 1118, 6 кв. м., з котрої основна 663,7 кв. м. та допоміжна 454,9 кв. м.,та господарських споруд огорожі № 1, № 2, воріт № 3, № 4, № 5 та вимощення (позначене у технічній документації літерою І), котрий розташований по АДРЕСА_1 , та котрий використовується для розміщення Волосянківського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Славської селищної ради Стрийського району Львівської області. Окрім цього, позивач Славська селищна рада Стрийського району Львівської області, при вирішенні питання про відкриття провадження за вищевказаною позовною заявою, просить розглянути можливість розгляду цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання, на підставі наявних у ній матеріалів. Питання щодо стягнення на свою користь з відповідача Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації судових витрат у справі, котрі полягають у справлянні судового збору, позивач Славська селищна рада Стрийського району Львівської області не порушує.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Сколівського районного суду Львівської області від 08.07.2024 року головуючим суддею щодо розгляду вищевказаної позовної заяви визначено суддю Микитина В.Я., справі призначено єдиний унікальний номер 453/1138/24 та номер провадження 2/453/475/24.

Вивчивши вищевказану позовну заяву, а також долучені до неї документи, суддя вважає за необхідне зазначити наступні мотиви, з яких він виходить, та застосовані при цьому норми й джерела права, на підтвердження свого висновку про неможливість розгляду даної справи у порядку цивільного судочинства.

Так, статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У ч. 4 ст. 10 ЦПК України закріплено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

У цьому пункті закріплене право на суд разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (рішення Європейського Суду з прав людини від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутності цих прав (рішення Європейського Суду з прав людини від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06, § 230).

Згідно із статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський Суд з прав людини неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (рішення Європейського Суду з прав людини від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України», заява № 52013/08), в якому визначено, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, через наявність юрисдикційних конфліктів між судами (§ 116, 119, 122125).

Звертаючись у Сколівський районний суд Львівської області із вищевказаною позовною заявою у порядку цивільного судочинства, Славська селищна рада Стрийського району Львівської області вказала, що свого часу відповідною ліцензовано організацією на замовлення відповідача Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації було розроблено проєктну документацію об`єкта будівництва під назвою «Середня загальноосвітня школа на 250 місць в с. Волосянка Сколівського району Львівської області, будівництво» (2-га черга), котре, згідно схематичного плану АДРЕСА_1 , й вказаним відповідачем було забезпечено подання декларації про початок виконання будівельних робіт, однак ним у подальшому не було виконано завдань з передачі вже завершеного будівництвом та введення в дію названого об`єкта будівництва відповідній освітній установі, на котру покладено обов`язок його експлуатації. Опісля, зазначеним відповідачем функції замовника названого об`єкта будівництва були передані позивачеві Славській селищній раді Стрийського району Львівської області, проте не була у встановленому порядку передана уся виконавча документація на проведення відповідних робіт з будівництва, а тому між вказаними сторонами на даному етапі виник спір про право на названий об`єкт будівництва, так як є потреба в його належному управлінні та експлуатації відповідно до його цільового призначення, а позивач Славська селищна рада Стрийського району Львівської області вважає, що є власником спірного об`єкта нерухомого майна, будівництво котрого вже завершене та придатне до експлуатації, набула таке право комунальної власності на законних підставах.

Тобто, існує спір між органом місцевого самоврядування та органом державної влади двома юридичними особами публічного права, при цьому в розрізі предмета такого спору, він виник щодо визнання права власності на об`єкт нерухомого майна саме за територіальною громадою (право комунальної власності).

У ч. 1 ст. 20 ГПК України наведений перелік категорій справ, що підлягають розгляду в порядку господарського судочинства. Так, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених у ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, з-поміж інших й справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці (пункт 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України).

Частиною 1 ст. 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.03.2021 року у справі за єдиним унікальним номером 367/4695/20 та номером провадження 14-12цс21 зроблено висновки про те, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суб`єктний склад такого спору, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі. При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у ст. 3 ГПК України. Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом. Отже, критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.

Отож, суддя враховує, що законодавець запровадив такі правила розмежування юрисдикції судів: загальна (цивільна) юрисдикція є всеохоплюючою; якщо справа не віднесена до юрисдикції інших (адміністративних чи господарських) судів, то вона підлягає розгляду загальним (цивільним) судом. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге суб`єктний склад такого спору (однією із сторін у спорі є, як правило, фізична особа). Натомість юрисдикцію адміністративних чи господарських судів у спрощеному вигляді можна визначити так: перші мають повноваження вирішувати публічно-правові спори, а другі спори, що виникають при здійсненні господарської діяльності. При цьому, визначення правильної юрисдикційності того чи іншого спору має важливе значення .

З огляду на наведені критерії розмежування юрисдикційної підвідомчості, суб`єктний склад спору та його предмет, такий спір не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства в судах загальної юрисдикції, оскільки, містить ознаки господарського спору , а тому вищевказана позовна заява підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч. 5 цієї статті).

За вказаних обставин, суддя зазначає, що позивачем Славською селищною радою Стрийського району Львівської області обрано помилкову юрисдикційну підвідомчість для звернення з вищевказаною позовною заявою , так як, виходячи з предмету спору та характеру спірних правовідносин, як і з суєтного складу учасників спору, така позовна заява підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2, 12, 19, 186, 260-261 та 353 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою Славської селищної ради Стрийського району Львівської області до Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації про визнання права комунальної власності на об`єкт нерухомого майна, - відмовити на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Роз`яснити Славській селищній раді Стрийського району Львівської області, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у цивільній справі надіслати Славській селищній раді Стрийського району Львівської області, - для відома.

Ухвала, в силу положень ч. 2 ст. 261 ЦПК України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею, однак може бути оскаржена у строк подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення та підписання суддею, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Ухвала складена та підписана суддею без її проголошення 11 липня 2024 року.

Суддя Володимир МИКИТИН