ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1011/24 Справа № 211/4684/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Зубакової В.П., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Бортник В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №211/4684/15-ц за заявою ОСОБА_1 про поновлення строків пред`явлення виконавчого документу до виконання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 26 вересня 2023 року, постановлену у складі судді Сарат Н.О., -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, який обґрунтовано тим, що між сторонами 03 березня 2015 року було укладено договір позики, від виконання якого відповідач ухиляється, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 6000 грн., пеню у розмірі 7% на місяць у розмірі 1761,29 грн., пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 1282,19 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 1720,29 грн., три відсотки річних за прострочення строків повернення суми позики та користування чужими грошовими коштами у розмірі 64,11 грн., судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 29 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 6000 грн., пеню у розмірі 7% на місяць у розмірі 1761,29 грн., пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 1282,19 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 1720,29 грн., три відсотки річних за прострочення строків повернення суми позики та користування чужими грошовими коштами у розмірі 64,11 грн., судові витрати у розмірі 243,60 грн.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 вересня 2015 року за нововиявленими обставинами.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами - задоволено. Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.09.2015 року по справі № 211/4684/15-ц (провадження №2/211/1919/15) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики у розмірі 6000 грн., пеню у розмірі 7 % в місяць, що становить 1761 грн. 29 коп., пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ 1282 грн. 19 коп., суму інфляційних збитків у розмірі 1720 грн. 29 коп., суму 3 % річних за прострочення строків повернення суми позики та користування чужими грошовими коштами за договором позики у розмірі 64 грн. 11коп., судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Амельчишин Олег Валерійович, - задоволено частково. Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 29 вересня 2015 року за нововиявленими обставинами.

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення рішення суду до виконання у даній цивільній справі за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування заяви зазначив, що у зв`язку з довготривалим оскарженням рішення суду (перегляд за ново виявленими обставинами), а в подальшому запровадження антиковідних заходів та військового стану, що унеможливлювало реалізації його права на звернення до органів виконавчої служби, виникла необхідність в поновленні строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, що є підставою звернення з даною заявою до суду.

Він як стягувач звернувся до Довгинцівського ВДВС із виконавчим листом, але йому було відмовлено у відкритті виконавчого провадження через пропуск строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Просив суд поновити йому строк пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого в цивільній справі № 211/4684/15 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 вересня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строків пред`явлення виконавчого документу до виконання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву про поновлення строку для пред`явлення рішення до виконання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не враховано перехідні положення ЦПК України, стосовно зупинення процесуальних строків на час дії карантину та військового стану, а також не врахував об`єктивних причин неможливості реалізувати право позивача на виконання рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу сторонами не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.09.2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики у розмірі 6000 грн. 00 коп., пеню у розмірі 7 % в місяць, що становить 1761 грн. 29 коп., пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ 1282 грн. 19 коп., суму інфляційних збитків у розмірі 1720 грн. 29 коп., 3 % річних за прострочення строків повернення суми позики та користування чужими грошовими коштами за договором позики у розмірі 64 грн. 11коп. Вирішено питання щодо стягнення судового збору (а.с. 27, 28).

03.11.2015 представник позивача ОСОБА_4 отримав виконавчий лист та копію рішення суду (а.с.36).

Згідно виконавчого листа № 211/4684/15-ц строк пред`явлення до 16.10.2016 року.

25.04.2016 року постановою державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Казаковою М.Ю. виконавчий лист № 211/4684/15 був повернутий стягувачу, у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.

30.08.2016 ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. До вказаної заяви позивачем було додано оригінал виконавчого листу (а.с.40, 50).

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.05.2018 року по справі № 211/4684/15-ц рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.09.2015 року скасовано - ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , суму заборгованості за договором позики у розмірі 6000 грн. 00 коп., пеню у розмірі 7 % в місяць, що становить 1761 грн. 29 коп., пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ 1282 грн. 19 коп., суму інфляційних збитків у розмірі 1720 грн. 29 коп., 3 % річних за прострочення строків повернення суми позики та користування чужими грошовими коштами за договором позики у розмірі 64 грн. 11коп. Вирішено питання щодо сплати судового збору (а.с. 83-85).

20.07.2018 представник позивача ОСОБА_4 отримав виконавчий лист та копію рішення суду (а.с. 89).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.02.2019 рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.05.2018 скасовано та ухвалено нове рішення. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.09.2015 за нововиявленими обставинами відмовлено (а.с.148-151).

З приводу виконання виконавчого листа №211/4684/15 повторно ОСОБА_1 звернувся до виконавчої служби лише в червні 2023 року.

Відповідно до повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 21.06.2023 року, державним виконавцем Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Серженко Л.К. було повернуто ОСОБА_1 виконавчий документ №211/4684/15-ц, у зв`язку з пропущенням встановленого законом строку пред`явлення до виконання (а.с.172).

Згідно відповіді наданої Довгинцівським ВДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (місто Дніпро) від 17 жовтня 2022 року, виконавче провадження у якому ОСОБА_1 є стягувачем, станом на 17.05.2022 року на виконанні у відділі ДВС не перебуває (а.с.158).

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання. Оскільки стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання ще до оголошення пандемії та військового стану.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла станом на час набрання заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 вересня 2015 року законної сили, строк пред`явлення рішення суду до виконання складав один рік.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» (який діяв на час ухвалення рішення суду першої інстанції) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строк, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - наступного дня після його прийняття.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Суд при вирішенні, відповідно до ст.433 ЦПК України, питання про поновлення строку повинен з`ясувати причини пропуску строку звернення виконавчого документа до виконання, та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Разом з тим, згідно п.9 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

При цьому, відповідно до ч.5 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Наведені положення закону визначають момент, з якого встановлюється строк пред`явлення виконавчого документу до виконання у двох визначених законом випадках.

Разом з тим, зазначеною нормою не виключається та не обмежується переривання строку пред`явлення виконавчого документу до виконання у разі повернення його стягувачу з інших підстав.

Відповідні висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 19 листопада 2020 року в справі № 913/518/13-г та від 02 грудня 2020 року в справі № 913/869/14.

У постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року в справі № 910/18165/13 зроблено висновок, що «після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року в справі № 804/2721/15, у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2020 року в справі №2018/6-343/11, в ухвалі Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року в справі № 336/1023/20.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2021 року у справі № 460/5039/18 (провадження № 61-18869св20) зроблено висновок про те, що «якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у 2015 році направив виконавчий лист для виконання до органу державної виконавчої служби у строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

25.04.2016 року постановою державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Казаковою М.Ю. виконавчий лист №211/4684/15 був повернутий стягувачу, у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. За адресою АДРЕСА_1 мешкає ОСОБА_2 (а.с.49).

З огляду на положення пунктів 1, 5 частини четвертої статті 12 Закону №1404-VІІІ строк пред`явлення виконавчого листа №2-2401/11 до виконання перервався та з 25 квітня 2016 року розпочався новий перебіг строку для повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання, відлік якого розпочався з дня повернення виконавчого листа.

З 06 жовтня 2016 року строки пред`явлення виконавчих документів для примусового виконання збільшено до трьох років.

20.07.2018 року представником позивача ОСОБА_4 отримано виконавчий лист та копію рішення суду, строк пред`явлення виконавчих документів для примусового виконання становив три роки.

Таким чином, в даному випадку позивачем ОСОБА_1 з часу отримання виконавчого листа (20.07.2018р.) по дату закінчення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання (20.07.2021р.) не було вчинено жодної дії щодо реалізації свого права на виконання судового рішення.

Зазначена тривала бездіяльність стягувача в даному випадку не може бути визнана судом об`єктивною причиною для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що запровадження на території України обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19 є підставою для поновлення строку, не можуть бути прийняті судом з огляду на наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин.

Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон №540-IX) Розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Отже, визначені процесуальним Кодексом строки продовжуються в силу Закону.

Відповідно до Закону України від 18 червня 2020 року №731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон №731-ІХ) пункт 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено у такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Закон від 18 червня 2020 року № 731-ІХ набрав чинності 17 липня 2020 року.

Отже, наведене свідчить, що суд може поновити процесуальний строк як до запровадження, так і після закінчення карантину, якщо визнає причини такого пропуску поважними і такими, що зумовлені запровадженими обмеженнями.

Тобто з аналізу наведених норм права вбачається, що сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій.

Згідно пункту 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами (частина перша статті 44 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зазначив, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 7 липня 1989 року у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії, № 11681/85, § 35).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року (заява № 3236/03) вказав, що суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, може бути визнано порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічний висновок викладно у постанові Верховного Суду у справі № 370/522/16-ц від 18 січня 2022 року

Таким чином встановивши, що ОСОБА_1 не наведено доводів та не надано доказів на підтвердження наявності істотних перешкод чи труднощів, зумовлених карантином, які унеможливили вчасне вчинення процесуальної дії щодо подання апеляційної скарги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для поновлення строку у зв`язку продовженням процесуальних строків на строк дії карантину.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2023 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 369, 374,375, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 26 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: