ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 619/5039/23
Номер провадження 22-ц/818/693/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

представника позивача адвоката Таволжанського М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 листопада 2023 року в складі судді Нечипоренко І. М. у справі № 619/5039/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну прізвища дитини,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну прізвища дитини.

Позов мотивовано тим, що між нею та відповідачем було укладено шлюб 02 липня 2005, який розірвано рішенням Дергачівського районного суду Харківської області 15 січня 2015 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Жодним чином після розлучення відповідач не цікавився добробутом, життям та здоров`ям дитини, а займався налагодженням власного приватного життя. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 09 лютого 2015 року по справі № 619/5920/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 400,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку, починаючи з 27 листопада 2014 року. З моменту народження дитина постійно проживає з нею, своєю матір`ю та забезпечена піклуванням, турботою, любов`ю, при необхідності лікуванням, наданням належного рівня розвитку її здібностей, що підтверджується участю дитини у різних гуртках та спортивних секціях. Відповідач ігнорує та своїми діями намагається не брати участь у житті дитини, вже декілька років не телефонує сину, не вітає його з днем народження. Відповідач не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, нехтує ними, не бере участі у вихованні та утриманні дитини, жодним чином не піклується про стан здоров`я дитини (фізичний, духовний та розумовий розвиток), не намагається забезпечити належного медичного обслуговування. Відповідач уникає будь-яких зустрічей та телефонних розмов з позивачем, тому вона позбавлена можливості вирішити даний спір в позасудовому порядку шляхом подачі відповідних заяв про зміну прізвища дитини в орган РАЦС. Після переїзду до м. Полтава як ВПО, дитина опинилася у зовсім іншому оточенні, знайшла нових друзів та знайомих, однак у зв`язку із тим, що син та матір мають різні прізвища, дитина відчуває себе серед однолітків неприємно, а тому для того, щоб прибрати із життя дитини даний дискомфорт вона і вирішила звернутися до суду із даною позовною заявою.

Посилаючись на вказане, позивач просила змінити прізвище малолітньому ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Свідоцтво про народження: НОМЕР_1 , видане: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції; Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

30 жовтня 2023 року ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відзив мотивований тим, що ОСОБА_6 з усіх сил намагається зашкодити його спілкуванню з сином, постійно створювала перешкоди його участі у вихованні сина. У 2017-2018 роках він звертався із заявами до Управління служб у дітей: Харківської міської ради (за місцем фактичного проживання батьків ОСОБА_3 ), Дергачівської районної адміністрації та Сєвєродонецької міської ради, щодо визначення місця проживання сина з ним. Він намагався відстоювати свої права батька, але позивачка навмисно ізолювала сина від нього, вивозила до своїх родичів в м. Сєвєродонецьк, хоча сама продовжувала працювати в Харкові. Позивачка у позовній заяві намагається створити негативний образ батька, який не надає грошей своїй дитині, не займається її вихованням та не цікавиться її подальшою долею. З цього приводу зазначає, що усе це не має жодного відношення до реальних обставин їхнього життя. Він кожен місяць сплачує аліменти у більшому розмірі, ніж визначено судом, оскільки хоча б фінансово намагається брати участь у житті сина. Наразі син мешкає в іншій області, що також позбавляє його можливості бачитись. Вважає, що зміна прізвища сина може негативно вплинути на його подальше відношення до нього та не відповідає інтересам дитини. Він не позбавлений батьківських прав, а син вже досяг 10-літнього віку та може прийняти зміну прізвища як повний відрив від нього, як від батька. Саме поведінка Позивачки, яка з часу розірвання шлюбу усілякими засобами намагалася перешкодити його спілкуванню з сином, вивозила сина без його згоди та навіть повідомлення, в інші міста України (задовго до війни), стоїть на заваді його участі у житті та вихованні сина, а тепер і хоче змінити навіть прізвище сина. Вважає, що зміна прізвища обірве ще одну нитку зв`язку його з дитиною та максимально віддалить сина від нього. Він не уникає обов`язку утримувати сина, на утримання якого сумлінно сплачує аліменти, при наявності фінансової можливості, в значно більшому розмірі, та має намір і надалі, в рамках своїх можливостей, виконувати свої батьківські обов`язки. За потреби, коли позивачка йому про це казала, він надавав кошти на додаткові витрати - масаж сину, про що надає квитанції.

07 листопада 2023 року ОСОБА_1 , і інтересах якої діє адвокат Таволжанський Микола Володимирович, подала до суду відповідь на відзив в якому просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідь на відзив мотивована тим, що на підтвердження того, що відповідач не цікавиться життям дитини позивачем були подані докази у численних довідках. У кожній із них той чи інший навчальний заклад підтвердив, що батько не цікавився життям сина та не проявляв до нього інтерес. У відзиві відповідач вказує, ніби-то він вчиняв активні дії для визначення проживання сина разом із ним, а саме писав відповідні запити. Відповідачу ніхто не перешкоджав бачитися з дитиною чи іншим чином брати участь у його вихованні. Позивач чітко визначила із якою метою бажає змінити прізвище дитини та чому це відповідає інтересам дитини, тому в цій частині міркування відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги. Відповідач не врахував, що строки, розмір, та порядок сплати аліментів не є предметом доказування у даній конкретній справі, а також той факт, що надані квитанції про сплату аліментів не підтверджують слів відповідача та жодним чином не спростовують слів позивача, таким чином дані докази не відповідають критерію належності.

16 листопада 2023 року ОСОБА_2 подав до суду відгук на відповідь на відзив в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відгук на відповідь на відзив мотивовано тим, що намагаючись відстояти свої права батька він звертався до Дергачівського районного суду з позовом до ОСОБА_7 про визначення місця проживання сина з ним та відібрання його від матері (справа№619/4233/17). Дійсно, після відмови у задоволенні заявлених ним вимог, він не оскаржував в апеляції рішення суду, оскільки за весь час суду йому не дали навіть можливості побачити сина, а подальше перетягування дитини та можливе залучення судових виконавців для побачення або відібрання дитини здалося йому таким, що може тільки зашкодити психіці сина. Він ніколи не робив жодного акценту на сплаті аліментів, лише констатував як сам факт їх сплати так і свою зацікавленість в тому, щоб його син отримував грошові кошти саме від нього - його батька. Вважає, що зміна прізвища жодним чином не відповідає істотним інтересам дитини, а навпаки повинна створити у дитини ілюзію відсутності батька взагалі, навіть згадку про нього забрати із документів.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 21 листопада 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довела належними і допустимими доказами факт свідомого та умисного невиконання відповідачем батьківських обов`язків, а також те, що зміна прізвища дитини на прізвище матері буде відповідати найкращим інтересам дитини, які є пріоритетним і визначальним для вирішення спору щодо зміни прізвища дітей.

Крім того, суд врахував також думку малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пояснив, що з батьком не спілкується, але хотів би, щоб батько був гарним та вони разом проводили час. Зазначив, що він проживає з матір`ю, батько йому не дарує ніяких подарунків.

19 грудня 2023 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована доводами які є аналогічними доводам викладеним у відзиві на позов. Крім того, зазначила, що необхідність у поданні позову про зміну прізвища дитини виникла саме зараз, саме з тієї причини, що відповідач не цікавиться сином починаючи з 2018 року і до теперішнього часу. Наведені відповідачем докази жодним чином не підтверджують його зацікавленості у вихованні сина на сьогоднішній день. Звертає увагу на те, що батько дитини свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, а відповідні довідки які були надані підтверджують даний факт.

ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду сторони учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 22 лютого 2024 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_1 отримано 10 лютого 2024 року (том 1, а.с. 162);

ОСОБА_2 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 12 лютого 2023 року «за закінченням терміну зберігання» (том 1, а.с.160-161).

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача адвоката Таволжанського М. В., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаними вимогам відповідає виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 липня 2005 року, який розірвано рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 15 січня 2015 року, що не оспорюється сторонами.

Від спільного подружнього життя сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с. 14).

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 09 лютого 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 400,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку (а.с. 15-17).

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікованою Україною 27 січня 1991 року, що є основним документом, який визначає правові стандарти у сфері захисту прав дітей, зазначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку у атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до частини 8 статті 7 СК України - регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з статті 141СК України - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.

Статтею 157 СК України - встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною 5 цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з положеннями статті 145 СК України - прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з`єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до статті 148 СК України - у разі зміни прізвища обома батьками змінюється прізвище дитини, яка не досягла семи років. У разі зміни прізвища обома батьками прізвище дитини, яка досягла семи років, змінюється за її згодою. У разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

За змістом правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 серпня 2018 року у справі № 759/3363/16-ц, тлумачення частини 5 статті 148 СК України дозволяє зробити висновок, що при вирішенні спору між батьками щодо зміни прізвища дитини приймаються до уваги різні обставини, які мають свідчити про те, що зміна прізвища дитини відповідає її інтересам. До них відноситься: виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини; інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища дитини її інтересам. Тобто інтереси дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору щодо зміни прізвища дитини.

Інтереси дитини у зміні прізвища можуть полягати у її бажанні, звичках, прив`язаності до членів її сім`ї.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що ОСОБА_2 свідомо та умисно не піклується про фізичний і духовний розвиток їх дитини, її навчання та виховання.

Матеріали справи не містять доказів того, що зміна прізвища дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на прізвище його матері « ОСОБА_5 » відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Дитина досягла 10 років, навчається в школі, звикла до свого прізвища.

Невідвідування відповідачем навчального закладу та оздоровчих закладів не свідчить про умисне та свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, та не є підставою для зміни прізвища дитини.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що зміна прізвища дитини буде відповідати інтересам дитини, її психологічному та гармонійному розвитку, так як відповідач не приділяє їй належної уваги, оскільки у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, у зв`язку з чим він звертався у 2017-2018 роках із заявами до Управління служб у дітей: Харківської міської ради (за місцем фактичного проживання батьків ОСОБА_3 ), Дергачівської районної державної адміністрації та Сєвєродонецької міської ради, щодо визначення місця проживання сина з ним (а.с. 78-82). Крім того, у грудні 2017 року ОСОБА_2 звертався до суду із позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав.

Також, суд апеляційної інстанції бере до уваги те, що ОСОБА_2 у добровільному порядку регулярно здійснює перерахування грошових коштів позивачу на утримання дитини, що не заперечується ОСОБА_1 та підтверджується наданими відповідачем квитанціями, серед яких мається і перерахування коштів на масаж сину (а.с. 42-77).

Суд апеляційної інстанції зважив на те, що дитина має більшу прихильність до того з батьків, з ким фактично проживає, що певним чином впливає на формування думки дитини.

За встановлених обставин справи та вимог закону, ураховуючи думку малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в суді першої інстанції пояснив, що з батьком не спілкується, але хотів би, щоб батько був гарним та вони разом проводили час, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки зміна прізвища дитини не відповідатиме її найкращим інтересам, психологічному та гармонійному розвитку.

Таким чином, посилання та доводи ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина