Справа № 396/1507/23
Провадження № 2/392/124/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Бадердінової А.В., секретар судового засідання Постолюк А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Мала Виска Кіровоградської області цивільну справу №396/1507/23 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо збагачувальний комбінат» про відшкодування шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «Східний гірничо -збагачувальний комбінат» про відшкодування шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протягом 16 років працював в умовах впливу шкідливих факторів на ДП «Східний гірничо збагачувальний комбінат», а саме: з 10.09.2002 року по 21.10.2002 року учень гірника підземного, з 22.10.2002 року по 02.01.2006 року гірник підземний, з 03.01.2006 року по 01.10.2018 року машиніст електровоза підземний. З 01.10.2018 року він був звільнений із займаної посади у ДП «Східний гірничо збагачувальний комбінат» за станом здоров`я. Зазначив, що у зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, які характеризувалися наявністю шкідливих виробничих факторів, що перевищували гранично допустимі норми, через недосконалість робочого місця, з вини відповідача, він отримав хронічні професійні захворювання, що підтверджується відповідними документами. На даний час його постійно турбує стійкий виражений біль у шийному та попереково крижовому відділах хребта, з іррадіацією в праву ногу, біль і обмеження руху в ліктьових, плечових і колінних суглобів, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальна слабкість, задишка при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель, біль за грудиною, головний біль, запаморочення, втома, зниження слуху.

Внаслідок отриманого професійного захворювання, він змушений постійно бути під наглядом лікарів, щороку проходити стаціонарне лікування для підтримання свого здоров`я, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. Крім того, стан його здоров`я не дає змоги тривалий час виконувати фізичну роботу, довго сидіти в одному положенні. Вночі довгий час не спить через біль, постійно користуюся медикаментами полегшуючими страждання. Попри вік, через стан власного здоров`я не може влаштуватися на нормальну роботу, щоб матеріально допомагати сім`ї. Крім того, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою та постійними болями. Також він має неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який потребує уваги, піклування та спільного проведення часу, але через стан свого здоров`я він позбавлений деяких можливостей, які відзначаються на його сім`ї. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті незворотні, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища викликають переживання, страждання, стрес, депресію. Вважає, що факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Глибина його душевних страждань викликана, окрім вказаного, також безвідповідальною, недобросовісною поведінкою Відповідача стосовно нього, оскільки він тривалий час належним чином виконував свої трудові обов`язки, забезпечуючи ціною власного здоров`я безперервну роботу та прибуток підприємства, яке в свою чергу не виконувало свій обов`язок зі створення безпечних умов праці, знехтувало та завдало шкоди його здоров`ю. Тому саме Відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, яка завдана втратою працездатності внаслідок професійного захворювання у розмірі 335000 грн.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22.08.2023 року дану цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Маловисківського районного суду Кіровоградської області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21.09.2023 року прийнято до розгляду вказану справу, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 06.11.2023 року прийнято до справи відзив представника відповідача ДП «Схід ГЗК» - адвоката Наконечної О.І. на позовну заяву у справі №396/1507/23.

У відзиві представник відповідача ДП «СхідГЗК» - адвокат Наконечна О.І. просила відмовити позивачу у задоволенні позову до ДП «Схід ГЗК» в повному обсязі. На обґрунтування своєї позиції зазначила, що позивач дійсно працював в одному із структурних підрозділах ДП СхідГЗК - на Смолінській шахті, в умовах дії шкідливих факторів протягом 16 років. Структурні підрозділи ДП «Схід ГЗК», які втілюють мету підприємства, виконують також відповідні функції та завдання, найголовнішого з яких видобування та переробка уранової руди. Тому, самі по собі умови праці в структурних підрозділах з самого початку їх створення є особливо шкідливими і особливо важкими. За весь час роботи на підприємстві Відповідача Позивач був забезпечений санітарно-побутовим приміщенням, отримував лікувально-профілактичне харчування по раціону № 1, за роботу в шкідливих факторах отримував додаткову відпустку, відповідні доплати, крім цього, мав право на пільгову пенсію. Також, всі працівники Підприємства, в тому числі і Позивач, були забезпечені спецодягом, спецвзуттям та засобами особистого захисту згідно із нормами безкоштовної видачі спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту згідно із наказом Державного комітету України промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 21.08.2008 року за № 184. Підприємством проводилась періодична атестація робочих місць за умовами праці для визначення права на пільгове пенсійне забезпечення за посадами, на яких працював Позивач та він добровільно працював в умовах шкідливих виробничих факторів і відповідно до вимог ЗУ «Про охорону праці» був попереджений і обізнаний про наявність шкідливих і небезпечних факторів на виробництві. А тому, вважає, що з боку Відповідача відсутні порушення вимог КЗпП України та ЗУ «Про охорону праці». При цьому зазначила, що Позивачу встановлено третю групу інвалідності і через встановлення 60 % втрати працездатності, він не позбавлений можливості працювати, а лише зазначено умови і характер протипоказань в праці, що на думку Відповідача, саме по собі є незначним обмеженням працездатності і ніяким чином не може вплинути на подальшу його працю і потягнути за собою такі наслідки, як моральна шкода. Тим більше, що Позивач надалі, після звільнення в ДП «Схід ГЗК» продовжував працювати згідно до записів до трудової книжки. Зазначила, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими, а розмір моральної шкоди не відповідає розумності та справедливості. Вважає, що позивачем не надано жодного доказу того, що йому завдано моральну шкоду саме відповідачем ДП «Схід ГЗК», зокрема не підтверджено факту порушення його прав, яких саме завдано моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю ДП «Схід ГЗК», як і не надано самих доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності ДП «СхідГЗК», не встановлено причинного зв`язку і протиправним діянням та виною в заподіянні шкоди. Зазначила, що моральна шкода у розмірі 335000 грн є надмірною, оскільки відшкодування моральної шкоди не має призводити до навіть неістотного збагачення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зазначив, що у зв`язку із професійним захворюванням, його стан здоров`я значно погіршився він постійно лікувався та продовжує лікуватися в медичних закладах та санаторіях. З часом його професійне захворювання призвело до фізичних обмежень та він не може проводити багато часу з дитиною, оскільки його турбує постійний біль спині і задишка. На даний час він не працевлаштований. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бузинарська Д.М. підтримала позов в повному обсязі. Зазначила, що позивач тривалий час працював на підприємстві, у зв`язку з чим, у нього виникло професійне захворювання, він двічі проходив МСЕК остаточно йому було встановлено 60% втрати працездатності та третю групу інвалідності безтерміново, що спричиняє позивачу постійні моральні страждання та надалі буде спричиняти моральні страждання, оскільки протягом всього життя він буде відчувати біль, який відображається на його житті. Надалі подала клопотання, зареєстроване судом 05.02.2024 року за вх. №1289, в якому просила подальший розгляд справи проводити у відсутність позивача та його представника.

В судовому засіданні представник відповідача ДП «Схід ГЗК» - адвокат Наконечна О.І. просила відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог, при цьому зазначивши, що самі по собі умови праці є особливо шкідливими та важкими, тому працівники направляються на ретельний медичний огляд. І позивачу ОСОБА_1 був наданий висновок, що за станом здоров`я він міг працювати і у щорічних висновках щодо стану його здоров`я позивач був придатний до роботи, лише при звільненні в нього було виявлено невідповідність виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджав продовженню даної роботи на підприємстві. Крім того, заявлений позивачем розмір 335000 грн моральної шкоди є надмірно великим та є таким, що призведе до істотного збагачення позивача, оскільки підприємство направляло позивача на оздоровлення, забезпечувало індивідуальним захистом, спецодягом, спецвзуттям та проводило на підприємстві постійну атестацію, з результатами якої позивача було повідомлено (погіршення або покращення умов праці). Вважає, що позивачем не надано жодних доказів порушення його прав відповідачем ДП «Схід ГЗК». Більше того, вважає, що позивачем не доведено наданими до позову довідками, виписками з епікризу, про те, що він постійно має хворобливий стан та змушений лікуватися саме стаціонарно, проходити численні огляди та обстеження, крім того, за останній рік позивачем не надано доказів, що його стан здоров`я погіршується, а тому вважає, що його стан здоров`я покращився. Вважає, що винна роботодавця у захворюванні позивача відсутня. Надалі подала заяву, зареєстровану судом 05.02.2024 року за вх. №1290, в якій просила подальший розгляд справи проводити за її відсутності.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, з урахуванням поданих учасниками справи заяв, подальше фіксування судового засідання не здійснювалося.

Зваживши доводи, викладені в позовній заяві та відзиві, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, та разом з тим є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , (оригінал якої оглянуто в судовому засіданні) останній дійсно працював на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК», а саме: з 10.09.2002 року прийнятий на посаду учня гірничого підземного шахти з повним робочим днем у підземних умовах з присвоєнням категорії «А», як працівник з джерелом іонізуючого випромінювання; 22.10.2002 року переведений гірничо - робочим підземним шахти по 4 розряду, з повним робочим днем у підземних умовах праці; 03.01.2006 року переведений машиністом електровоза підземної ділянки по 5 розряду, з повним робочим днем у підземних умовах праці, 01.10.2018 року звільнений у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи п. 2 ст.40 КЗпП України (а.с.8-11).

З інформаційної довідки про умови праці працівника від 05.10.2018 року, вбачається, що відповідно до «Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» умови праці ОСОБА_1 на робочих місцях працівника Смолінської шахти ДП «СхідГЗК» за професією гірника (учня) підземного відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливості та небезпечності та за професією машиніста електровозу підземного відноситься до 3 класу 2 ступеня шкідливості та небезпечності (а.с.12-15).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність професійного характеру захворювання від 15.11.2018 року № 1652 у ОСОБА_1 встановлено наступний діагноз: (захворювання професійні 15.11.2018 року) вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально периферичним антигіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулонейропатією (L5, S1, С5, С6, С7), з вираженим порушенням біомеханіки хребта на фоні протрузії міжхребцевих дисків С3-С7, L1- L2, L4- L5, L5-S1, стенозу хребтового каналу на рівні С6-С7, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових і плечолопаткових суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Суп. Д.з: Гіпертонічна хвороба II ст. ступінь 1, гіпертензивне серце. СН 0-1 ст.Ризик. 2. (а.с.21-22).

Згідно виписки епікриз №4525/986 із медичної карти стаціонарного хворого ДЗ СМСТ №17, вбачається, що ОСОБА_1 проходив лікування на стаціонарі з 06.11.2018 року по 16.11.2018 року та йому протипоказана робота в умовах дії вібрації, тяжкої фізичної праці, пилу, шуму та направлено на профМСЕК (а.с.23-24).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.11.2018 року, комісією Управління Держпраці у Кіровоградській області встановлені причини виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК», а саме тривалий термін роботи з шкідливими умовами праці обумовленими технологічним процесом та виникнення професійного захворювання: загальна вібрація 108 дБ при нормативі до 107дБ. Запиленість повітря робочої зони: максимальна 5,0 мг/м3 при нормі 2.0 мг/м3. Шум 96 дБА при нормі 80 дБА. З метою ліквідації й запобігання виникнення професійного захворювання (отруєнь) пропонується: ознайомити працівників дільниці ВШГ з причинами виникнення професійного захворювання; посилити контроль за використанням працівниками засобів індивідуального захисту виконання вимог санітарних правил протягом зміни; групі охорони праці провести перевірку забезпечення та використання працівниками дільниці засобів індивідуального захисту (а.с.16-17).

З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №011989 від 12.12.2018 року, вбачається, що ОСОБА_1 з 07.12.2018 року до 01.01.2020 року, вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60%, у зв`язку з професійним захворюванням, також ОСОБА_1 має потребу у медичній та соціальній допомозі, а саме потребує медикаментозного лікування, лікування в лпз, санаторно-курортне лікування за термінами (а.с.18).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №173166 від 12.12.2018 року ОСОБА_1 з 07.12.2018 року встановлено третю групу інвалідності, на строк до 01.01.2020 року, у зв`язку з професійним захворюванням, та протипоказана робота в несприятливих умовах, пилу, шуму від вібрацій (а.с.18).

Відповідно до довідки серії 12 ААА №012340 від 10.12.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 з 10.12.2019 року до 01.01.2022 року, повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60%, у зв`язку з професійним захворюванням, крім того, ОСОБА_1 потребує медикаментозного лікування, лікування в ЛПЗ, санаторно-курортне лікування 1 раз на 3 роки (а.с.19).

З акта МСЕК серії 12 ААБ №565857 від 10.12.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 повторно встановлено третю групу інвалідності на строк до 01.01.2022 року, у зв`язку з професійним захворюванням, та протипоказана робота в умовах вібрації, шуму, пилу (а.с.19).

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №386, виданої КНП «Смолінська медико санітарна частина» Смолінської селищної ради від 16.09.2020 року, вбачається, що ОСОБА_1 з 16.09.2020 по 25.09.2020 року проходив стаціонарне лікування з діагнозом (основне захворювання, ступені захворювання та ускладнення): вібраційна хвороба II стадії від дії загальної вібрації з церебрально периферичним антигіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулонейропатією, вираженими порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим синдромом. Двобічний плечолопатковий періартроз (ПФ II ст.), остеоартроз у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ II ст.), остеоартроз дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях. Захворювання професійне з 2018 року (а.с.29).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №537 наданої КНП «Смолінська медико санітарна частина» Смолінської селищної ради від 18.12.2020 року, вбачається, що ОСОБА_1 з 18.12.2020 року по 24.12.2020 року проходив стаціонарне лікування з діагнозом (основне захворювання, ступені захворювання та ускладнення): ХОЗЛ I ст. (пиловий бронхіт I ст., емфізема легень I ст.). група В.ЛН I- II ст. Захворювання професійне з 15.11.2018 року (а.с.28).

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого №454 наданої КНП «Смолінська медико санітарна частина» Смолінської селищної ради від 12.07.2021 року, вбачається, що ОСОБА_1 з 12.07.2021 року по 21.07.2021 року проходив лікування з діагнозом (основне захворювання, ступені захворювання та ускладнення): вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально переферечним антигіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулонейропатією (L5, S1, С5, С6, С7), вираженими порушеннями біомеханіки хребта на фоні протрузії міжхребцевих дисків С3-С7, L1- L2, L4- L5, L5-S1, стенозу хребтового каналу на рівні С6-С7, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях. Захворювання професійне з 2018 року (а.с.27).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №759 КНП «Смолінська медико санітарна частина» Смолінської селищної ради від 28.10.2021 року, ОСОБА_1 з 28.01.2021 року по 08.11.2021 року проходив стаціонарне лікування з діагнозом (основне захворювання, ступені захворювання та ускладнення): Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт I ст., Емфізема легень I ст.). група В, стадія загострення, затяжний перебіг ЛН I- II ст. Захворювання професійне з 2018 року (а.с.26).

Згідно довідки серії 12 ААА №085246 від 07.12.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60%, у зв`язку з професійним захворюванням безтерміново, також ОСОБА_1 потребує амбулаторного лікування, лікування в стаціонарі, санаторно-курортне лікування 1 р. на 3 роки (а.с. 20).

Відповідно до акта до огляду МСЕК серії 12 ААБ №575858 від 07.12.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 повторно встановлено третю групу інвалідності безтерміново, згідно висновку про умови та характер праці, ОСОБА_1 протипоказані значні фізичні навантаження, робота в несприятливих мікрокліматичних умовах з впливом шуму, пилу (а.с. 20).

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого №631 КНП «Смолінська медико санітарна частина» Смолінської селищної ради від 21.07.2022 року, вбачається, що ОСОБА_1 з 21.07.2022 року по 28.07.2022 року проходив стаціонарне лікування з діагнозом (основне захворювання, ступені захворювання та ускладнення): ХОЗЛ I ст. (пиловий бронхіт I ст., Емфізема легень I ст.). група В.ЛН I- II ст. Захворювання професійне з 15.11.2018 року (а.с.25).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1008 КНП «Смолінська медико санітарна частина» Смолінської селищної ради від 03.11.2022 року, вбачається, що ОСОБА_1 з 03.11.2022 року по 08.11.2022 року проходив стаціонарне лікування з діагнозом (основне захворювання, ступені захворювання та ускладнення): вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально переферечним антигіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулонейропатією (L5, S1, С5, С6, С7), вираженими порушеннями біомеханіки хребта на фоні протрузії міжхребцевих дисків С3-С7, L1- L2, L4- L5, L5-S1, стенозу хребтового каналу на рівні С6-С7, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях. Захворювання професійне з 15.11.2018 року (а.с.30).

Крім того, судом досліджено копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого Смолінською селищною радою Маловисківського району, відповідно до якого позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.31).

Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавецем трудового договору про дистанційну роботу.

Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам, належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач тривалий час працював в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.11.2018 року комісією Управління Держпраці у Кіровоградській області встановлені наступні причини виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК»: тривалий термін роботи з шкідливими умовами праці обумовленими технологічним процесом, а саме загальна вібрація 108 дБ при нормативі до 107 дБ, запиленість повітря робочої зони максимальна 5,0 мг/м3 при нормі 2.0 мг/м3, шум 96 дБА при нормі 80 дБА (а.с.16-17).

Отже, роботодавець ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та важкої праці, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та Інформаційна довідка про умови свідчать про невідповідність умов праці ОСОБА_1 встановленим державним стандартам. Така невідповідність частково визнається і представником відповідача, який зазначив, що самі по собі умови праці в структурних підрозділах з самого початку їх створення є особливо шкідливими і особливо важкими.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Як слідує з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 13 Постанови пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

З огляду на положення ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до ст. 1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо-геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо).

Згідно з ст.38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах.

За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

У справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Велика Палата Верховного у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

З огляду на вищезазначені норми Законів, суд вважає, що під час судового розгляду позивачем доведено спричинену йому моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача професійного захворювання.

Зважаючи на вищевикладене, суду вважає, що посилання позивача щодо спричинення йому моральної шкоди саме власником підприємства є обґрунтованими, а надані позивачем докази повною мірою підтверджують, що ушкодження здоров`я ОСОБА_1 й отримання ним професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов`язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань.

Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу. До того ж позивач зазнає фізичного білю, що призвело до страждання у зв`язку з ушкодженням його здоров`я. Лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, суд враховує ступінь вини відповідача у спричиненні негативних наслідків для здоров`я позивача, специфіку виробництва.

Окрім того, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Враховуючи вищевикладене, суд при визначені розміру моральної шкоди виходить з такого, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємності два поняття. Якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Разом з тим, суд враховує стаж роботи позивача на підприємстві Смолінської шахти ДП «Схід ГЗК», що становить 12 років, важкість виконуваної ним роботи, шкідливі умови праці, в яких тривалий час працював позивач, крім того, суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань позивача, втрату позивачем 60 % професійної працездатності, безстрокове призначення останньому третьої групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, а саме, позивач зазнає постійного болю, у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, а лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 200000 грн, що на переконання суду буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. А тому, позов підлягає частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020).

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а тому стягнення моральної шкоди на користь позивача проводиться без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц та у постанові від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір задоволених позовних вимог становить 200000 грн, а тому, з відповідача на користь держави слід стягнути 2000 грн судового збору.

На підставі ст.13 Закону України «Про охорону праці», ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. ст.23, 1167, 1168 ЦК України, керуючись ст.ст. 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням 200 000 (двісті тисяч) грн. 00 коп. без утримання податків і зборів з фізичних осіб.

Стягнути з державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави судовий збір в розмірі 2000 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Державне підприємство «Східний гірничо - збагачувальний комбінат», , місцезнаходження: вул. Горького, 2, м. Жовті Води, Дніпропетровської області, 52210.

Суддя Альона Володимирівна Бадердінова