Справа № 466/5927/22
Провадження № 2/466/224/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Донченка Ю.В.,

секретаря судового засідання Сирватка Н.В.,

Справа № 466/5927/22

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» - АТ «Укрексімбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад Ольги Петрівни про визнання недійсними правочинів, вчинених на шкоду кредитору,

за участю представника позивача ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в :

10 серпня 2022 року представник АТ «Укрексімбанк» І.Ільїнова звернулася до Шевченківського районного суду м.Львова з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад Ольга Петрівна, в якому позивач просить визнати недійсними укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такі договори купівлі-продажу:

- договір купівлі-продажу, серія та номер 3918, виданий 21.06.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О. П.; -договір купівлі-продажу, серія та номер 3918, виданий 21.06.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О. П.; - договір купівлі-продажу, серія та номер 1742, виданий 27.03.2017 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О. П.

Припинити право власності ОСОБА_2 на такі об`єкти нерухомого майна:- об`єкт нерухомого майна - котельня літ. Л-1, загальною площею 162,9 кв. м.. розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6101;- об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка з кадастровим номером :08:004:0035, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; - об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка з кадастровим номером :08:001:0012, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на такі об`єкти нерухомого майна:- котельня літ. Л-1, загальною площею 162,9 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6101, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41734691 від 21.06.2018, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П.; - об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка з кадастровим номером :08:004:0035, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41734109 від 21.06.2018, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад О. П.; - об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка з кадастровим номером :08:001:0012, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34462628 від 27.03.2017, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад О. П.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що відповідач ОСОБА_1 у період 2017-2018 pp. здійснив ряд правочинів по відчуженню належного йому нерухомого майна, а саме: - об`єкт нерухомого майна - котельня літ. Л-1, загальною площею 162,9 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6101;- об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка з кадастровим номером :08:004:0035, загальною площею 0,0596 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; - об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка з кадастровим номером :08:001:0012, загальною площею 0,0903 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01. Зазначає, що, об`єкт нерухомого майна - котельня літ. Л-1, загальною площею 162,9 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6101, відчужений на користь громадянина України ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, серія та номер 3918, виданий 21.06.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О. П.; об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка з кадастровим номером :08:004:0035, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, відчужений на користь громадянина України ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, серія та номер 3918, виданий 21.06.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О. П.; об`єкт нерухомого майна- земельна ділянка з кадастровим номером :08:001:0012, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, відчужений на користь громадянина України ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, серія та номер 1742, виданий 27.03.2017 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О. П. Після здійснення відчуження даних об`єктів нерухомості, у власності ОСОБА_1 не залишилося жодного об`єкту нерухомості. Відчуження всього належного ОСОБА_1 нерухомого майна відбулося після порушення судових проваджень по стягненню заборгованості на користь AT «Укрексімбанк», в яких він виступав відповідачем та після порушення справ про банкрутство його солідарних боржників. AT «Укрексімбанк» вважає, що вказані правочини були вчинені з метою ухилення від виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договорами поруки. У зв`язку з наведеним, просили позов задоволити та стягнути судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2022 вищезазначену справу передано до розгляду судді Донченку Ю.В.

15 серпня 2022 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за поданою позовною заявою.

17 жовтня 2022 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Галаса Ж.Т., в якому звернули увагу суду на те, що відповідач ОСОБА_2 є добосовісним власником нерухомого майна, яке придбане ним за власні кошти. Разом з тим, наголошує, що, як вбачається із змісту позовної заяви у позивача немає будь-яких претензій до ОСОБА_2 та не зазначено в чому полягає порушення прав та інтересів позивача зі сторони ОСОБА_2 . Також зазначає, що на час укладення спірних договорів, вказане нерухоме майно не перебувало під забороною відчуження (арештом).

У своїй відповіді на відзив представник позивача вказала на необґрунтованість відзиву представником відповідача ОСОБА_2 та звернула увагу на розрахунки за договором купівлі-продажу, серія та номер 1742, виданий 27.03.2017 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О. П. у сумі 1 600 000,00 гривень та за договором купівлі-продажу, серія та номер 3918, виданий 21.06.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О. П. у сумі 318 900,00 гривень. Наголосила, що жодного письмового документу на підтвердження наведених обставин представник ОСОБА_2 не надала, що суперечить приписам ст. 76 ЦПК України.

11.03.2024 від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Квіткіна Ю.М. надійшли додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідач в межах своїх фінансових можливостей виконує свої зобов`язання перед банком, які визначені постановою Верховного Суду від 03.03.2021 у справі №461/5070/15-ц, здійснюється виконавче провадження №71360033, в межах якого поступово погашається заборгованість.

Ухвалою суду від 11.03.2024 року закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні в режимі відео конференції повністю підтримала свої позовні вимоги та просила позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання представники відповідачів не з`явилисяся, на адресу суду неодноразово подавали заяву про відкладення розгляду справи, що свідчить про системну неявку та затягування розгляду вищевказаної справи.

Від третьої особи- приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О.П. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.2 ст.2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Як встановлено судом, між AT «Укрексімбанк» та ПрАТ «Галичина» (далі Позичальник) укладено кредитний договір від 29.11.2013 № 6013V3. Відповідно до умов кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит з лімітом овердрафту в сумі 12 000 000,00 грн з кінцевим терміном погашення кредиту - 27.11.2014 зі сплатою користування овердрафтом 16% річних (з 14.02.2014 року - 20,5% річних) та сплатою інших платежів на умовах, визначених кредитним договором. ПрАТ «Галичина» лише частково сплатив заборгованість за овердрафтом, внаслідок чого у Позичальника виникла заборгованість перед Банком.

На забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором 29.11.2013 між AT «Укрексімбанк», ПрАТ «Галичина» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 601 3Р 10. За умовами даного договору поручитель і позичальник відповідають перед банком за порушення умов кредитного договору як солідарні боржники.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 31.08.2015 у справі № 461/5070/15-ц позовні вимоги Банку задоволено.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь AT «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 9 580 472,28 грн. та 3 654 грн судового збору.

Постановою Львівського апеляційного суду від 10.09.2020 апеляційні скарги ПАТ «Галичина» та ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 31.08.2015 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь AT «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 9 499 174,40 грн. В решті рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03.03.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Галицького районного суду міста Львова від 31.08.2015 та постанову Львівського апеляційного суду від 10.09.2020 скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов AT «Укрексімбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь AT «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 8 126 525,97 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27.07.2018 у справі № 461/2992/15 позов AT «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь AT «Державний експортно-імпортний банк України» прострочену заборгованість у розмірі 4 290 481,12 доларів США та 1 181 120, 84 грн., стягнуто 3 654 грн. сплаченого судового збору.

Постановою Львівського апеляційного суду від 11.11.2021 рішення Галицького районного суду м. Львова від 27.07.2018 в частині визначення розміру заборгованості за кредитними договорами №151213К8 від 20.03.2013, №151407K37 від 21.08.2007 та №151208К34 від 25.06.2008, укладеними в рамках Генеральної кредитної угоди №151213N2 від 20.03.2013, змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість в загальному розмірі 4 024 395,55 доларів США та 6 025 475, 85 грн.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №301505182 від 24.05.202а та №301563230 від 25.02.2022 видно, що відповідач ОСОБА_1 відчужив на користь ОСОБА_2 об`єкт нерухомого майна - котельня літ. Л-1, загальною площею 162,9 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6101, за договором купівлі-продажу, серія та номер 3918, виданий 21.06.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О. П.; об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка з кадастровим номером :08:004:0035, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, за договором купівлі-продажу, серія та номер 3918, виданий 21.06.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О. П.; об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка з кадастровим номером :08:001:0012, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, за договором купівлі-продажу, серія та номер 1742, виданий 27.03.2017 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О. П.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6~806цс16 тощо.

Отже правом оспорювати правочин Цивільний кодекс України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи".

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ч.1 ст. 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та/або кредитора.

Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно з ч.1 ст. 619 ЦК України, договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1 - 3,5 та 6 ст.203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору.

До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Верховний Суд у постанові від 17.01.2024 у справі № 522/5850/19 зазначив, що укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

Таким чином, судом установлено, що ОСОБА_1 є поручителем та несе із боржником, ПрАТ «Галичина» солідарну відповідальність перед кредитором, AT «Укрексімбанк», згідно кредитного договору від 29.11.2013 № 6013V3 та договором поруки № 601 3Р 10.

Договори купівлі- продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладені після набрання законної сили рішенням Галицького районного суду м.Львова від 27.07.2018 у справі №461/2992/15.

Відповідно до сталої позиції Верховного Суду недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб.

Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (див. постанови Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20, 31 січня 2024 року в справі №355/91/22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що: «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України».

Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України).

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір.

До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа).

Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним (частина перша та друга статті 234 ЦК України).

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки (див, зокрема, постанову Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року в справі № 723/405/17 (провадження № 61-46674св18)).

Верховний Суд у своїй постанові від 05 січня 2024 року у справі №761/40240/21 зауважив, що: недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину; в практиці касаційного суду допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) чи такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України). Одна й інша підстави для кваліфікації правочину як фраудаторного побудовані законодавцем за моделлю оспорюваного правочину. Тобто, оспорення правочину має відбуватися за ініціативою кредитора як заінтересованої особи шляхом пред`явлення позовної вимоги про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов); кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав; натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна; очевидно, що одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не допускається.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, відображеної зокрема в постановах від 14 січня 2020 року у справі № 489/5148/18, 27 квітня 2023 року у справі № 461/4033/20, правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 761/26815/17 (провадження №61-16353сво18) зроблено висновок, що "недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим".

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Тлумачення статті 234 ЦК України свідчить, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Вказаний висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що "позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, а тому така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним".

Встановивши, що договори купівлі-продажу спрямовані на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання рішення суду про стягнення грошових коштів, яке набрало законної сили, обґрунтованим є висновок про визнання оспорюваного правочину недійсним на підставі статті 234 ЦК України.

Такий висновок зроблений Касаційним цивільним судом Верховного Суду 15 березня 2021 року у справі № 754/14704/19-ц.

Даючи оцінку встановленим обставинам суд враховує, що позивачем доведено, що відповідач ОСОБА_1 діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами стосовно кредитора, оскільки уклав договори купівлі-продажу, які порушують майнові інтереси кредитора і направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Тобто, вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсними правочинів внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, суд враховує, зокрема, що відчуження всього належного відповідачу ОСОБА_1 нерухомого майна відбулося після порушення судових проваджень по стягненню заборгованості на користь AT «Укрексімбанк», в яких він виступав відповідачем та після порушення справ про банкрутство його солідарних боржників, з метою уникнення звернення стягнення на майно поручителя, а тому є фіктивним і підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 234 ЦК України.

В частині вирішення позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно суд виходить з наступного.

Згідно пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з абзацами першим-третім частини 3 статті 26 Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір у розмірі 22329,00, а тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у рівних частинах, а саме по 11 164,5 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 203, 215, 216, 234 Цивільного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», п. 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ст.ст. 4, 5, 14, 19, ч. 15 ст. 28, 93, 175-177, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

визнати недійсними укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договори купівлі-продажу, а саме:

- договір купівлі-продажу, серія та номер 3918, виданий 21.06.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О. П.;

- договір купівлі-продажу, серія та номер 3918, виданий 21.06.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О. П.;

- договір купівлі-продажу, серія та номер 1742, виданий 27.03.2017 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О.П.

Припинити право власності ОСОБА_2 на такі об`єкти нерухомого майна:

- об`єкт нерухомого майна - котельню літ. Л-1, загальною площею 162,9 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6101;

- об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку з кадастровим номером :08:004:0035, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.;

- об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку з кадастровим номером :08:001:0012, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на такі об`єкти нерухомого майна:

-котельню літ. Л-1, загальною площею 162,9 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6101; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41734691 від 21.06.2018, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад О. П.;

- земельну ділянку з кадастровим номером :08:004:0035, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41734109 від 21.06.2018, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад О. П.;

- земельну ділянку з кадастровим номером :08:001:0012, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34462628 від 27.03.2017, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад О. П.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»- АТ «Укрексімбанк» 22329,00 (двадцять дві тисячі триста двадцять дев`ять ) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»- АТ «Укрексімбанк»: м.Київ, вул. Антоновича, 127, ідентифікаційний код: 00032112;

Відповідач1: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач 2: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

Третя особа: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад Ольга Петрівна, м.Львів, вул.Княгині Ольги, 100К.

Повний текст судового рішення виготовлено 26 червня 2024 року.

Суддя Ю. В. Донченко