Дата документу 21.05.2024Справа № 554/2749/24
Провадження № 2/554/3459/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2024 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Савченко Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Грай К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , у якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,1 кв.м, житловою площею 28,5 кв.м., що набута за час шлюбу та є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що 03.10.2020 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05.03.2024 розірвано. За час перебування в шлюбі сторонами набуто у власність квартиру за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 50,1 кв.м, житловою площею 28,5 кв.м., що підтверджується Договором купівлі-продажу від 17.08.2021 р. серія та номер: НРМ 026301, НРМ 026302, зареєстровано в реєстрі за №2300. Позивач вказує, що оскільки квартира набута нею з відповідачем під час шлюбу є спільною сумісною власністю сторін, а тому у разі її поділу частки позивача та відповідача є рівними та складають по .

Ухвалою суду від 19 березня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження (а.с.13).

Від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 до суду надійшла заява, у якій остання просила проводити підготовче засідання без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с.22).

Відповідач ОСОБА_4 надіслав до суду заяву, у якій вказав , що позовні вимоги визнає , не заперечує проти їх задоволення. Вказав, що наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі. Просив стягнути з нього судовий збір в розмірі 50 % (а.с.18).

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до наступного висновку .

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК).

Судом встановлено, що 03 жовтня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб у Кобеляцькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 41, який рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 05 березня 2024 року розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 04 квітня 2024 року (справа № 554/12445/23, провадження № 2/554/2425/2024) (а.с.23).

З договору купівлі-продажу від 17 серпня 2021 року посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Соляник А.В., реєстровий номер №2300, вбачається, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 50.1 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., за 523800 грн. (а.с.3-4).

З копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 270809365 від 17.08.2021 вбачається , що право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 50.1 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., зареєстроване на ОСОБА_2 , підстава для реєстрації договір купівлі-продажу серії та номер НРМ 026301, НРМ 026302, реєстр 2300, виданий 17.08.2021 (а.с. 5).

Згідно Висновку про вартість майна від 07.03.2024, виконаного ТОВ «Альбатрос», ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 станом на 07.03.2024 року становить 892 400 грн., в тому числі вартість частки об`єкту оцінки складає 446 200 грн. (а.с.8).

Згідно зі змістом ст. 60 СК України, - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Верховним Судом України при розгляді справи № 6-843цс17 (постанова від 24.05.2017 року) висловлена Правова позиція про те, що за загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 була придбана під час перебування в шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В даній справі відповідачем ОСОБА_2 відзиву подано не було та не доведено, що спірна квартира придбана за його особисті кошти, більш того відповідач не заперечував проти заявлених позовних вимог.

Вирішуючи питання про поділ спірної квартири, яка є об`єктом права спільної сумісної власності, суд враховує, що відповідно до ч.1, 2 ст. 70 СК України, - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя судом не встановлено.

Проаналізувавши зазначені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що кв. АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана в період шлюбу, а тому частки кожного з них у квартирі становлять по частині, що не заперечує і сам відповідач.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна підлягають до задоволення.

Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 1784 грн. 80 коп., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 1784 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 57, 60-61, 65 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 263-265, 273ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 50,1 кв.м, житловою площею 28,5 кв.м., що набута за час шлюбу та є спільною сумісної власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1784 грн. 80 коп.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 1784 грн. 80 коп., сплаченого нею при подачі позовної заяви згідно квитанції № 8071-3065-3565-1449 від 16.03.2024 року, в «ТАСКОМБАНК» ГУК у Полт. обл/Шевченків р-н /22030101.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Суддя Л.І. Савченко