П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 року

м. Рівне

Справа № 565/830/23

Провадження № 22-ц/4815/295/24

Головуючий у Кузнецовському міському суді

Рівненської області: суддя Незнамова І.М.

Рішення суду першої інстанції ухвалено:

17 серпня 2023 року в м. Вараш Рівненської області

(фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального

технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України)

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Калініна Сергія Костянтиновича на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 серпня 2023 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі ТОВ "ЄАПБ") пред`явила позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за такими правочинами: договором позики №/2 від 16.01.2022 у розмірі 44477,48 гривень, з яких 8329 гривень заборгованість за основною сумою боргу, 36148,48 гривень заборгованість за відсотками; кредитним договором №491537671 від 13.01.2022 у розмірі 42113,10 гривень, з яких 21 500 гривень заборгованість за основною сумою боргу, 20613,10 гривень заборгованість за відсотками; кредитним договором №09098-01/2022 від 11.01.2022 у розмірі 24 250 гривень, з яких 10 000 гривень заборгованість за основною сумою боргу, 14 250 гривень заборгованість за відсотками; кредитним договором №/764480 від 18.01.2022 у розмірі 9012,50 гривень з яких: 3500 гривень заборгованість за основною сумою боргу, 5512,50 гривень заборгованість за відсотками.

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося про те, що внаслідок порушень зобов`язань за цими договорами у відповідача утворилась заборгованість, яка у зв`язку з отриманням ТОВ "ЄАПБ" прав на грошову вимогу підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 серпня 2023 року позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ЄАПБ" заборгованість у загальній сумі 119 853,08 гривень, а саме, за: договором позики №/2 від 16.01.2022 у розмірі 44477,48 гривень, з яких 8329 гривень заборгованість за основною сумою боргу, 36148,48 гривень заборгованість за відсотками; кредитним договором №491537671 від 13.01.2022 у розмірі 42113,10 гривень, з яких 21 500 гривень заборгованість за основною сумою боргу, 20613,10 гривень заборгованість за відсотками; кредитним договором №09098-01/2022 від 11.01.2022 у розмірі 24 250 гривень, з яких 10 000 гривень заборгованість за основною сумою боргу, 14 250 гривень заборгованість за відсотками; кредитним договором №/764480 від 18.01.2022 у розмірі 9012,50 гривень з яких: 3500 гривень заборгованість за основною сумою боргу, 5512,50 гривень заборгованість за відсотками.

На рішення суду представником відповідача адвокатом Калініним С.Г. подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось, що позивач не надав на підтвердження своїх вимог жодного належного та допустимого доказу, а саме виписки по картковому рахунку позичальника, платіжного доручення, меморіального ордеру про перерахування грошових коштів чи інших первинних бухгалтерських документів. Також в матеріалах справи відсутні фактичні дані, з яких можна було б установити, що ОСОБА_1 пройшов ідентифікацію в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "Інфінанс", ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм", ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група", при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Закону України "Про електронну комерцію", через номер телефону, який він сам зазначив. Заявник стверджував, що його довіритель не заповнював формуляр заяви або іншої форми документу про прийняття пропозиції в електронній формі, не отримував одноразовий ідентифікатор, а також не вчиняв інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір. Хоча у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні він повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в т.ч. і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Крім того, не надано договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що укладений між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс", згідно з яким до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №491537671. Також не надано реєстр боржників №175 від 05.05.2022 року до цього договору факторингу, як і доказів здійснення оплати за відступлені права вимоги. Зважав на те, що договір факторингу було укладено 28.11.2018, тоді як кредитний договір був укладений 13.01.2022, тобто після відступлення прав вимоги, що свідчить на безпідставність доводів позивача, адже відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Незважаючи на недоведеність позовних вимог, відповідач звертав увагу суду на те, що обчислена позивачем сума боргу не відповідає вимогам законодавства та долученим договорам, адже ним здійснювались передбачені умовами вказаних правочинів нарахування поза межами строків кредитування. Зокрема, поза межами відповідних строків права позивача охороняються статтею 625 ЦК України, однак вимоги в порядку цієї матеріально-правової норми не заявлялось.

З наведених підстав просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

У поданому відзиві представник ТОВ "ЄАПБ" просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 11 січня 2022 року між ТОВ "ФК "Інвеструм" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №09098-01/2022. 31 січня 2023 року між ТОВ "ФК "Інвеструм" та ТОВ "ЄАПБ" укладено договір факторингу №31012023, відповідно до якого ТОВ "ФК "Інвеструм" передало (відступило) ТОВ "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" прийняло належні ТОВ "ФК "Інвеструм" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №31012023 від 31.01.2023 ТОВ "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 24 250 гривень, з яких: 10 000 гривень заборгованість за основною сумою боргу, а 14250 гривень заборгованість за відсотками.

16 січня 2022 року ТОВ "Інфінанс" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №/2. 24 листопада 2022 року між ТОВ "Інфінанс" та ТОВ "ЄАПБ" укладено договір факторингу №24/11-22, за умовами якого ТОВ "Інфінанс" передало (відступило) ТОВ "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" прийняло належні ТОВ "Інфінанс" права вимоги до боржників, наведених у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 24.11.2022 до договору факторингу №24/11-22 від 24.11.2022 ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 44 477,48 гривень, з яких: 8 329 гривень заборгованість за основною сумою боргу, 36 148,48 гривень за відсотками.

18 січня 2022 року між ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №/764480. 12 серпня 2022 року між ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" та ТОВ "ЄАПБ" укладено договір факторингу №12082022, відповідно до якого ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" передало (відступило) ТОВ "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ЄАПБ" прийняло права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 12.08.2022 до договору факторингу №12082022 від 12.08.2022 ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 9 012,50 гривень, з яких: 3 500 гривень заборгованість за основною сумою боргу, а 5 512,50 гривень - заборгованість за відсотками.

Отже, суд попередньої інстанції з`ясував, що у відповідача існує така заборгованість перед новим кредитором: за кредитним договором №09098-01/2022 від 11.01.2022 у розмірі 24 250 гривень; за кредитним договором №/2 від 16.01.2022 у розмірі 44 477,48 гривень; за кредитним договором №/764480 від 18.01.2022 у розмірі 9 012,50 гривень.

У наданому позивачем примірнику кредитного договору № /2 від 16.01.2022 та графіку погашення обумовлено сукупну вартість кредиту у 60 072,93 гривень, яка включає: 8 329,00 гривень сума кредиту; 51 743,93 гривень проценти за користування кредитними коштами, які нараховуються за ставкою 1,75 % від суми кредиту на добу. Термін повернення кредитних коштів 12 місяців, тобто строк повернення кредитних коштів до 06 січня 2023 року.

Тому з огляду на засади диспозитивності цивільного судочинства за цим зобов`язанням до стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає 44 477,48 гривень, про що суд першої інстанції зробив правильний висновок

Разом з тим колегія суддів не згодна з визначеними судом попередньої інстанції розмірами заборгованості за договорами №09098-01/2022 та №/764480, оскільки, як правильно на це посилається заявник, за цими правочинами здійснювались нарахування поза межами встановлених строків кредитування.

Так, у наданому позивачем примірнику договору про надання фінансового кредиту № 09098-01/2022 від 11.01.2022 та графіку платежів обумовлено сукупну вартість кредиту в розмірі 14 500 гривень, яка включає 10 000 гривень суми кредиту та 4 500 гривень процентів за користування кредитними коштами, які нараховуються за ставкою 1,5 % від суми кредиту на добу. Термін повернення кредитних коштів склав 30 днів, а тому строк повернення кредитних коштів - до 09 лютого 2022 року.

В примірнику договору № /764480 від 18.01.2022 та додатку №1 обумовлено сукупну вартість кредиту лише в сумі 5 687,50 гривень, де 3 500 гривень сума кредиту, а 2 187,50 гривень проценти за користування кредитними коштами, які нараховуються за ставкою 2,5 % від суми кредиту на добу. Термін повернення кредитних коштів 25 днів, а тому строк повернення кредитних коштів становив до 11 лютого 2022 року.

З правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), видно, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної норми закону такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства.

На ці обставини суд попередньої інстанції уваги не звернув і дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за процентами поза строком кредитування.

Тобто за користування кредитом за договором № 09098-01/2022 до стягнення підлягає 4 500 гривень процентів, а за договором № /764480 2 187,50 гривень.

Договір № 09098-01/2022 містить умову про те, що строк дії починається з моменту його укладення та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, а в договорі № /764480 не зазначено строку дії договору.

Тому при вирішенні спірних правовідносин колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення contra proferentem.

В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 30 та у 25 днів відповідно, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації.

Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до ч.4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Між тим, усупереч висновкам суду попередньої інстанції апеляційний суд не знаходить підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором №491537671.

Позивач посилався на те, що 28 листопада 2018 року між ТОВ "Таліон плюс" та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" був укладений договір факторингу № 28/1118-01.

13 січня 2022 року, тобто після укладення зазначеного договору факторингу, ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" укладено з відповідачем договір кредитної лінії № 491537671.

У подальшому, 20 жовтня 2022 року, між ТОВ "ЄАПБ" та ТОВ "Таліон плюс" укладено договір факторингу № 20102022, за умовами якого останнє відступило, а позивач набув право вимоги до боржників первісного кредитора, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги.

Тобто кредитний договір між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачем укладений більше, ніж через три роки після укладення договору факторингу між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога".

Проте копії зазначеного договору факторингу від 28 листопада 2018 року чи будь-яких додатків, додаткових угод, реєстру прав вимоги до цього договору не надано, а матеріали справи їх не містять. Отже, суд позбавлений можливості встановити, чи було його предметом право майбутньої вимоги, чи узгоджувалась ним можливість переходу вимог за договорами, яких не існувало, однак могли укладатись в майбутньому тощо. Тому позивач не надав доказів того, чи дійсно на користь нього було відступлене право вимоги до боржника за кредитним договором № 491537671, а саме, які б підтверджували перехід до ТОВ "Таліон плюс" права вимоги за цим правочином від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога".

Щодо доводів заявника про недоведеність позову повністю, а тому і відмову у його задоволенні, то колегія суддів з ними погодитись не може.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Надані позивачем докази містять інформацію про підписання договорів, за якими вирішено стягнути заборгованість, електронним цифровим підписом, зокрема позичальником, за допомогою одноразового ідентифікатора, вчиненим з урахуванням положень ч. ч. 6, 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", ч. 1 ст. 205 ЦК України.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Між тим, як це правильно зазначив суд першої інстанції, доказів того, що персональні дані ОСОБА_1 (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані первісними кредиторами чи іншими особами для укладення кредитних договорів від його імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій ОСОБА_1 не звертався.

Тобто будь-яких доказів на обґрунтування своїх заперечень проти позову, в т.ч. і щодо відсутності вини та зобов`язань, відповідач не надав, судом не було здобуто, а матеріали справи їх не містять.

Презумпцію винуватості боржника та факту виникнення між сторонами відповідних зобов`язань не спростовано, а тому порушення суб`єктивних прав правонаступника кредитора є очевидним, що спонукає до часткового задоволення позову.

Отже, до стягнення не підлягає заборгованість за кредитним договором №491537671. За кредитним договором №/2 заборгованість належить стягнути в заявленому обсязі, тобто у розмірі 44 477,48 гривень, з яких 8 329 гривень за основною сумою боргу та 36 148,48 гривень за відсотками. При цьому за кредитним договором №09098-01/2022 стягненню підлягає 14 500 гривень, з яких 10 000 тіло кредиту, а 4 500 гривень відсотки за користування ним. За кредитним договором №/764480 обрахована позивачем сума боргу підлягає стягненню також частково - в сумі 5 687,50 гривень, де 3 500 гривень заборгованість за основною сумою боргу, а 2 187,50 гривень - відсотки.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин увагу на наведені обставини не звернув, що унеможливлює чинність оскаржуваного рішення.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що спонукало до неправильного застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Калініна Сергія Костянтиновича задовольнити часткового.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 серпня 2023 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість в сумі 64 664 (шістдесят чотири тисячі шістсот шістдесят чотири) гривні 98 копійок.

В задоволенні решти вимог Товариству з обмеженою відповідальністю "Європейська агенція з повернення боргів" відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (; місцезнаходження юридичної особи: 01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, буд.№30; адреса для поштової кориспонденції: 07400, Київська область, м.Бровари, вул. Лісова, №2, поверх №4).

Відповідач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С.Шимків