Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1820/23
Провадження № 2/376/121/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2024 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Батовріної І.Г.

за участю секретаря Борисевич Л.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 у якому просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 13.09.2019 р. у розмірі 59 229,69 грн. та судові витрати у розмірі 2 684,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 13.09.2019 р., згідно якої банком було відкрито кредитний рахунок з початковим кредитним лімітом 1 000 грн., який в подальшому було збільшено до 48 000,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 10.03.2023 року становить 59 229,69 грн. з яких: 47 796,85 грн. заборгованість за тілом кредиту, 11 432,84 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач вказує, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк».

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 24 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

14 серпня 2023 року через канцелярію суду представник відповідача - адвокат Гривачевська Л.М. подала заяву - заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 29 серпня 2023 року здійснено перехід з розгляду у порядку спрощеного провадження цивільної справи за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 27 листопада 2023 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від12 березня 2024 року постановлено витребувати у Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» належним чином завірені копії матеріалів службової перевірки проведеної службою безпеки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» щодо зняття коштів з банківських рахунків ОСОБА_1 , 13 травня 2022 року.

03 квітня 2024 року на виконання вимог ухвали АТ КБ «ПриватБанк» направив матеріали перевірки.

27 травня 2024 року представник відповідача - адвокат Гривачевська Л.М. подала заяву, у якій заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки кошти з карткових рахунків були зняті шахрайським шляхом й безперешкодно з боку служби безпеки банку. З даного приводу відповідач звернувся до поліції з заявою про скоєний злочин, внаслідок чого було відкрите кримінальне провадження № 0000107 від 16.05.2022 року. Зазначає, що у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6- 71цс15 зазначено, що «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св 18), від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц, (касаційне провадження №61 -16504св 18) вказану правову позицію підтримав.

Вказує, що сам факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Банк має довести, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Якщо ці обставини не доведені, споживач банківських послуг не повинен нести відповідальність за такі операції.

У судових засіданнях відповідач та представник відповідача - адвокат Гривачевська Л.М. позов не визнали та пояснили, що у АТ КБ «ПриватБанк» у нього наявні дві картки «Універсальна» та кредитна, з умовами заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг не знайомився, лише підписував, що отримував картки, кредитний ліміт збільшили без його згоди. Зазначає, що родичі даними картками не користуються. Вказує, що картку отримав у 2019 році та користувався кредитним лімітом, якій потім повертав, у 2021 році заблокував самостійно, 13 травня 2023 року розблокував дану картку в «Дії». Заблокував картку після списання шахраями з рахунку 49 000 грн.

У судових засіданнях представник позивача просила позовні вимоги задовільнити у повному обсязі, зважаючи на те, що при зверненні у банк вказав, що сам знімав кошти і звернувся у поліцію, окрім того службою безпеки встановлено, що відповідач не змінював номери телефонів та, що ОСОБА_1 самостійно розблокував картку, щоб зайти у «Дію». Грошові кошти було переведено на картковий рахунок. АТ КБ "ПриватБанк" вважає, що в даному випадку списання коштів з рахунку відповідача відбувалось, у зв`язку із халатною поведінкою з персональною інформацією.

Дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13.09.2019 р. відповідачем було подано анкету-заяву до АТ КБ «Приватбанк» про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Із заяви вбачається, що ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив, що він ознайомлений та згодний з умовами надання банківських послуг, а також з умовами кредитування з використанням кредитної картки «універсальна», умовами, правилами надання банківських послуг та тарифами, які разом із заявою складають договір про надання банківських послуг.(а.с.11-22).

На підставі укладеного договору відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - НОМЕР_1 строк дії - 09/23 тип - Картка "Універсальна", та додаткову карту номер - НОМЕР_2 строк дії - 03/23 тип - Картка "Універсальна".

Позивач свої обов`язки виконав, шляхом надання відповідачу можливості розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором.

Відповідач користувався кредитним лімітом, згідно з виписки по рахунку та вчиняв операції, проте умови кредитного договору належним чином не виконував, у результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 10.03.2023 р. становить 59 229,69 грн. з яких: 47 796, 85 грн. заборгованість за тілом кредиту, 11 432,84 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. (а.с.6-7)

Також, з виписки за договором б/н за період з 13.09.2019 р. по 15.03.2023 р. вбачається користування ОСОБА_1 кредитними коштами з деталізацією операцій (а.с.8).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України, підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно із частинами 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір.

За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно положень статті 634ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17.

За змістом статті 1056-1ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як слідує із матеріалів справи, зокрема із анкети-заяви позичальника від 13.09.2019 року в ній містяться умови щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, комісії, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

АТ КБ «Приватбанк», звернувшись із вимогою про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту, стягнути відсотки. Обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, позивач, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на банківському сайті privatbank.ua, а також Тарифи, як невід`ємну частину договору, яким визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пені та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення.

При цьому, матеріали справи містять підтвердження, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку.

Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком є належним доказом, оскільки цей доказ хоча і залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, але у ньому наявний підпис відповідача, що підтверджує його згоду та волевиявлення, а також обізнаність із умовами та правилами надання банківських послуг.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку.

Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через POS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові. При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті.

Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка.

Також судом встановлено, як вбачається із виписки наданої позивачем, відповідач знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами, отже суд приходить до висновку, що користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому твердження представника відповідача щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи.

Щодо твердження представника відповідача, що вказані кредитні кошти були викрадені шахраями, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до п. 140, 143, 144, 146 розділу VIІ «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом., емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Надавач платіжних послуг повинен сприяти власнику рахунку/держателю в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту шляхом негайного надання доступної йому інформації про таку операцію (без стягнення плати), уключаючи інформацію, отриману на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача. Надавач платіжних послуг, який обслуговує неналежного отримувача, для встановлення правомірності платіжної операції з використанням платіжного інструменту в разі опротестування неналежної платіжної операції власником рахунку та/або держателем та/або на вимогу емітента зобов`язаний після отримання відповідного повідомлення негайно заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів.

Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

У даній справі встановлено, що СД ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000107 від 16.05.2022 року, стосовно списання з карткового рахунку ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 48 000 грн. шляхом заволодіння невідомою особою неправдивої інформації.

Також, відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» № 4700659-ВБ від 26.03.2024 року 13.05.2022 р. по картковому рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_1 проведено шість фінансових операцій зазначених ним самим, як операції котрі ним не проводилися:

- 13/05/2022 14:57:24 DB -7,500.00 UAH E0112561 UKR GAME-GLASS-WEB, DNIPRO, UA P 10 Розваги Розваги: game-glass-web, DNIPRO;

- 13/05/2022 14:58:54 DB -14,000.00 UAH E0112561 UKR GAME-GLASS-WEB, DNIPRO, UA P 10 Розваги Розваги: game-glass-web, DNIPRO;

- 13/05/2022 15:02:56 DB -10,000.00 UAH E0112561 UKR GAME-GLASS-WEB, DNIPRO, UA P 10 Розваги Розваги: game-glass-web, DNIPRO;

- 13/05/2022 15:04:04 DB -15,000.00 UAH E0112561 UKR GAME-GLASS-WEB, DNIPRO, UA P 10 Розваги Розваги: game-glass-web, DNIPRO;

- 13/05/2022 15:05:08 CR 500.00 UAH -45,996.41 CP980X48 UKR НАПРАВЛЕНИЕ КРЕДИТНЫЕ КАРТЫ И ЗАРПЛАТНЫЕ ПРОЕКТЫ (DNXL). ВЫПЛАТА С КОПИЛКИ ТЕЛА ВКЛАДА.#P=KOKSUM,#C=3982,#N=814902 (С КАРТЫ 3982 НА КАРТУ 814902) Зарахування суми вкладу з «Скарбнички»;

- 13/05/2022 15:06:52 DB -1,950.00 UAH E0112061 UKR PLAYONLINESERVICES, DNIPRO, UA P 10 Розваги Розваги: playonlineservices, DNIPRO

Загальна сума видаткових операцій складає 48 450,00 грн.

Перевіркою зазначених видаткових операцій встановлено, що вони є безготівкові і проведені через зовнішні інтернет мерчанти E0112561 (власник терміналу game-glass-web) та E0112061 (власник терміналу playonlineservices) тобто це є інтернет транзакції. Банком еквайєром по всім зазначеним інтернет-транзакціям є АТ "АКБ "КОНКОРД".

Відповідно до інформації щодо характеру проведених транзакцій: POSENTRY MODE: 12 означає ручне введення даних по картковому рахунку, POS CONDITION: 82 означає використання протоколу 3D-Secure, NFC: N вказує на спосіб оплати із використанням даних платіжної картки. Тобто, всі зазначені інтернет-транзакції проведені із коректним введенням повного номеру картки, терміну її дії, CVV2-коду, а також з використанням протоколу 3D-Secure.

Фінансовий номер телефону ОСОБА_1 напередодні та під час проведення зазначених фінансових операцій не змінювався.

Відповідно до наявних відомостей з історії переглядів даних ОСОБА_1 факт перегляду такої інформації працівниками банку не зафіксований.

Відповідно до зібраних даних ОСОБА_1 відкритий обліковий запис Приват24 з ідентифікаційним номером (User P24 ID) 19949495. Згідно даних статистики змін акаунту Приват 24 напередодні проведення зазначених операцій або під час їх проведення змін у обліковому записі Приват24 ОСОБА_1 не зафіксовано. Слід зазначити, що у обліковому записі ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 зберігається інформація по карті НОМЕР_1 , необхідна для проведення інтернет-платежів, а саме її повний номер, термін її дії та CVV2-код.

Перевіркою авторизацій у Приват24 під обліковим записом ОСОБА_1 встановлено, що напередодні проведення оспорюваних ним фінансових операцій 13.05.2022р. відбулася авторизація під його обліковим записом Приват24, як з типового пристрою REDMI 5|XIAOMI з ідентифікатором банку 7CF8D6526ADE1A07 о 14:49:05 13.05.2022 р. з ip-адреси 93.75.104.26 провайдера Amazon.com Inc і геопозиціонуванням з координатами АДРЕСА_1 ), так і з нетипового пристрою M2101K9AG|XIAOMI з ідентифікатором банку DA83FB о 14:48:11 13.05.2022 р. з ip-адреси НОМЕР_3 провайдера ТОВ "Лайфселл". Перевіркою авторизацій у Приват24 із зазначеного нетипового пристрою встановлено, що по ньому проводилася авторизація лише під обліковим записом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 за 13.05.2022 р..

Таким чином, зібрані дані вказують на те, що 13.05.2022 р. напередодні оспорюваних

клієнтом ОСОБА_1 інтернет-транзакцій проводилась успішна авторизація під його обліковим записом Приват24 як з типового, так і з нетипового пристроїв. Інтернет-транзакції за 13.05.2022 р. проведені по картковому рахунку НОМЕР_1 із коректним введенням номеру самої картки НОМЕР_1 , терміну її дії, CVV2 коду, а також з використанням технології 3-D Secure. Згідно операційних правил міжнародних платіжних систем, платіж по картці, проведений через Інтернет за стандартом 3D-Secure, не може бути оскаржений власником картки, так як вважається однозначно ідентифікованим на правомірність і легітимність. Також встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до банку із оскарженням транзакцій вже після їх проведення.

За висновками службової перевірки складено висновок, що оскаржувані ОСОБА_1 операції підлягають відповідальності клієнта відповідно вимог Умов та правил надання банківських послуг: клієнт несе відповідальність за всі операції, здійснені в межах лімітів, збільшених за розпорядженням Клієнта (за зверненням до Служби підтримки Банку). Клієнт несе відповідальність за виконання грошових зобов`язань за операціями, що здійснені з використанням Платіжної картки, до часу отримання Банком заяви Клієнта (Держателя Платіжної картки) або Довіреної особи Клієнта про призупинення здійснення операцій з її застосуванням і постановки платіжної картки в Стоп-лист. При отриманні такої заяви Банк має верифікувати Клієнта (Держателя Платіжної картки) і зафіксувати дату та час його звернення. У разі втрати Платіжної картки Клієнт (Держатель Платіжної картки) зобов`язаний негайно повідомити про це Банк. В іншому разі Банк не несе відповідальності за здійснення операцій, ініційованих за допомогою цієї Платіжної картки, до отримання такого повідомлення . До моменту повідомлення Клієнтом (Держателем Платіжної картки) Банку про втрату Платіжної картки ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе Клієнт (Держатель картки), а з часу повідомлення Клієнтом (Держателем Платіжної картки) Банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом Держателя несе Банк. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на Картці даних. Банк не несе відповідальність за збереження коштів Клієнта у разі розголошення. Клієнтом відомостей про логін та пароль для входу в Систему "Приват24" третім особам.

До листа долучено аудіо записи розмов ОСОБА_1 з оператором, які підтверджують викладені у результатах службової перевірки обставини. Так, о 19:37:07 13.05.2022 р. (ID запису 720474529) ОСОБА_1 вперше повідомив про зазначені фінансові операції. У бесіді ОСОБА_1 вказав, що самостійно заблокував кредитну картку. Він зазначив, що не проводив ці операції, а також не переказував 500,00 грн. о 15:05:08 з власного депозитного рахунку на картковий рахунок НОМЕР_1 . На запитання працівника банка про дії, які передували проведенню зазначених фінансових операцій, ОСОБА_1 повідомив, що напередодні викрадення коштів проводив авторизацію в сервісі "Дія". Також він повідомив, що під час авторизації в "Дії" йому надходили СМС-повідомлення, після чого він виключив телефон.

О 08:46:14 17.05.2022 р. ОСОБА_1 знову по телефону звернувся до представника банку з приводу викрадення коштів та попросив розглянути можливість припинити нарахування відсотків по списаним коштам з кредитної картки.

Суд зазначає, що невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ y мережі Інтернет, і саме клієнт несе повну відповідальність за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних (пункт 1.1.10.10.3 Умов), а також за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.

Суд вважає, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача (про який зазначає банк), не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Таким чином, банком належним чином було доведено, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, зокрема знімати кредитні кошти.

Разом з тим будь-які належні і допустимі докази на підтвердження того, що використання грошових коштів з рахунку було здійснене не відповідачем, або без його сприяння, у матеріалах справи відсутні. Як і відсутні докази втрати відповідачем кредитної картки, свого телефону з фінансовим номером чи ПІН-коду, а також докази блокування номеру телефону чи заволодіння персональними даними відповідача іншою особою.

Заява до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення і витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, не є належним і допустимим доказом вчинення відносно ОСОБА_1 шахрайських дій і заволодіння його коштами з карткового рахунку 13.05.2022 року. На даний час слідство триває, винна особа не встановлена, а також не встановлено чи відбулося здійснення спірних банківських операцій з волевиявлення відповідача, або внаслідок шахрайських дій інших осіб.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що АТ КБ «ПриватБанк» підтвердив належними і допустимими доказами обставини, які безспірно доводять, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей за кредитною карткою, її особового рахунку, акаунту чи додатку Приват24, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 13.05.2022 року щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів в розмірі у валюті картки 48 450,00 грн., а тому позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості слід задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2, 3 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За змістом ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За приписами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Інші доводи відповідача та його представника на висновки суду не пливають і підстав для відмови в задоволенні позову в повному обсязі не дають.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 263, 265, 280, 285, 289 ЦПК України, ст.ст.207, 509, 526, 549, 598, 599, 610, 614, 617, 629, 638, 639, 642, 1050, 1054 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, , заборгованість за кредитним договором б/н від 13.09.2022 року у розмірі 59 229 (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті двадцять дев`ять) грн. 69 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, , судовий збір у сумі 2 684 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя І.Г. Батовріна