"25" січня 2024 р.
Справа № 642/5063/23
Провадження № 2/642/346/24
18 січня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді - Бородіної О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Брус М.М.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною, -
У вересні 2023 року до Ленінського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною, а саме про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна частини житлового будинку з надвірними будівлями , дійсним, в якій позивачка просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу за № 6786, вчинений 27.06.1996 року на Українській універсальній біржі «Культінвест» між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до якого ОСОБА_3 придбала 57/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А-1» дерев`яного, обкладеного цеглею житловою площею 49,50 кв.м та надвірних будівель: сараї літ. «Б,В,Г», вбиральні літ. «Е,Ж» , льох літ. «З,И», душ літ. «К», огорожа № 1-4..
В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу № 6786 від 27 червня 1996 року, укладеному між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_4 , як покупцем, зареєстрованому на Українській універсальній біржі «Культінвест», ОСОБА_3 придбала за 600 000 000 карб. 57/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 ( надалі Договір). Як вбачається з п.3 Договору , до його укладення та підписання ОСОБА_3 сплатила продавцю суму грошей, визначену договором, а продавець, в свою чергу, передала їй у власність 57/100 частини будинку та документацію на нього. Сторони договору, при його укладенні на біржі, досягли згоди по усім суттєвим умовам. При цьому продавець будинку засвідчив своїм підписом, що відчужувана нею нерухомість на момент укладення угоди не продана, не подарована, не заставлена, під арештом не знаходиться. ОСОБА_3 оселилася в будинку, як повноправний власник та зареєструвалася з членами своєї сім`ї за місцем мешкання. Відповідно до договору купівлі-продажу, вчиненому на Українській універсальній біржі «Культінвест», 27.06.1996 року за № 6786 , ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купила 57/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , який відповідно до п. 1.2 Договору складається з житлового будинку літ. «А-1» дерев`яного, обкладеного цеглею житловою площею 49,50 кв.м та надвірних будівель: сараї літ. «Б,В,Г», вбиральні літ. «Е,Ж» , льох літ. «З,И», душ літ. «К», огорожа № 1-4. Житловий будинок з надвірними будівлями розташований на земельній ділянці площею 651 кв.м.
Право власності було зареєстроване в ДКП «Харківському міському бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 3626.
Згідно з Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, ОСОБА_3 на підставі реєстрації шлюбу 06.11.2002 р. змінила прізвище на ОСОБА_5 , а 27.09.2005 року з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла за місцем свого постійного проживання- АДРЕСА_1 .
Позивач є дочкою ОСОБА_7 , та є спадкоємцем першої черги після померлої матері.
У встановлений законом строк вона звернулася до ПН ХМНО Сипачової І.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, була заведена спадкова справа.
Позивач вказує, що після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина у вигляді 57/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.1996 р., укладеному наУкраїнській універсальній біржі «Культінвест», за № 6786 .
Своїм листом № 80/02-14 від 17.07.2023 року нотаріус надала позивачу письмове роз`яснення щодо оформлення спадкових прав, в якому зазначила про необхідність звернення до суду з питанням дійсності Договору у зв`язку з відсутністю його нотаріального посвідчення.
На теперішній час, позивачці стало відомо про необхідність підтвердження дійсності договору в судовому порядку, оскільки при укладанні договору купівлі-продажу не були виконані вимоги в частині нотаріального оформлення вказаної угоди. Та враховуючи неможливість нотаріального посвідчення договору через об`єктивні обставини, позивач звернулась до суду.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 13.09.2023 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, та ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.
Копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позову та долучених до нього документів, направлялася відповідачеві за останнім відомим місцем її реєстрації, в тому числі її було неодноразово повідомлено про розгляд даної справи через оголошення на офіційному веб-сайті суду.
Відповідачем в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „ Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Представник позивача - адвокат Приображенська Т.Б. в судове засідання з`явилась, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві..
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить такого висновку.
Відповідно до договору купівлі-продажу № 6786 від 27 червня 1996 року, укладеному між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_3 , як покупцем, зареєстрованому на Українській універсальній біржі «Культінвест», ОСОБА_3 придбала 57/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , який відповідно до п. 1.2 Договору складається з житлового будинку літ. «А-1» дерев`яного, обкладеного цеглею, житловою площею 49,50 кв.м та надвірних будівель: сараї літ. «Б,В,Г», вбиральні літ. «Е,Ж» , льох літ. «З,И», душ літ. «К», огорожа № 1-4.
В договорі зазначено, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» даний договір не підлягає нотаріальному посвідченню, та підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації.
Право власності на 57/100 частини житлового будинку за ОСОБА_3 було зареєстроване 08.07.1996 року в ДКП «Харківському міському бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 3626.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, актовий запис № 1818, зареєстрований 10.02.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції.
Позивач ОСОБА_1 є рідною дочкою ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , та відповідно є спадкоємцем першої черги після померлої матері.
У встановлений законом строк ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса ХМНО Сипачової І.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, та була заведена спадкова справа у спадковому реєстрі за № 70776672, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 72799075.
Однак нотаріус не видає свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки договір купівлі-продажу був посвідчений на біржі.
Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно дост. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Крім того згідно зіст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно дост. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зіст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.
Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно дост. 224 ЦК УРСР(в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно дост. 227 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2ст. 48 цього Кодексу.
Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Зі змісту договору купівлі - продажу № 6786 від 27 червня 1996 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Українській універсальній біржі «Культінвест», подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.
Згідно з ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. (ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу").
Тобто, чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме ч.2 ст. 15 ЗУ „Про товарну біржу", дозволяло укладати угоди купівлі продажу квартири за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового контракту.
Відповідно до абз.3 п.2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше.
Оскільки в даних правовідносинах наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу - ст.15 Закону України "Про товарну біржу" та ст.277 ЦК Української РСР 1963 року, Закон України "Про товарну біржу" було прийнято в 1991 році, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року, тому при вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування ст.15 Закону України "Про товарну біржу" (як нормативного акта, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» визначено, що суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності, передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. У відповідності до діючого на даний час законодавства - а саме ст. 204 ЦК України «правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним».
Судом встановлено, що під час вчинення спірного правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, усі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу частки житлового будинку, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1996 році.
Отже, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона передала іншій частину житлового будинку з надвірними будявлями.
Договір купівлі-продажу було складено та зареєстровано 27.06.1996 року на Українській універсальній біржі «Культінвест».
При цьому, здійснивши державну реєстрацію в Харківському міському бюро технічної інвентаризації право власності на частину вказаного житлового будинку на підставі договору купівлі - продажу за № 3626 від 08.07.1996 року, держава цим самим визнала право власності ОСОБА_3 на спірний житловий будинок, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.
Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючий на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.
При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни дост. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.
В Законі України «Про товарну біржу», у редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірної частини житлового будинку, не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановленихст. 15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі.
Тому в цьому контексті немає підстав для визнання нікчемним договору купівлі-продажу № 6786 укладений 27.06.1996 року на Українській універсальній біржі «Культінвест» між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно якого ОСОБА_3 придбала у приватну власність 57/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А-1» дерев`яного, обкладеного цеглею, житловою площею 49,50 кв.м та надвірних будівель: сараї літ. «Б,В,Г», вбиральні літ. «Е,Ж» , льох літ. «З,И», душ літ. «К», огорожа № 1-4.
Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався.
З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі - продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням наст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі продажу № 6786 від 27.06.1996 року, складеного та зареєстрованого на Українській універсальній біржі «Культінвест», за яким ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 придбала частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , - дійсним.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,12,258,259,263-265, 268, 280-281 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу № 6786 укладений 27.06.1996 року на Українській універсальній біржі «Культінвест» між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований в ДКП «Харківське міське БТІ» 08.07.1996 за реєстровим номером 3626, на підставі якого ОСОБА_3 придбала у приватну власність 57/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А-1» дерев`яного, обкладеного цеглею, житловою площею 49,50 кв.м та надвірних будівель: сараї літ. «Б,В,Г», вбиральні літ. «Е,Ж» , льох літ. «З,И», душ літ. «К», огорожа № 1-4.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної чинності, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 25.01.2024 року.
Суддя О.В. Бородіна