Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2024 року

м. Харків

Справа № 638/401/23

Провадження № 2/638/943/24

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , що продовжує навчання, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина на період його навчання в розмірі 4000 грн з дня подачі позову і до закінчення навчання та аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 за минулий період, починаючи з 23 березня 2022 року до дня звернення до суду з розрахунку 4000 грн щомісячно.

Позовна заява мотивована тим, що вона перебувала у шлюбних відносинах з ОСОБА_2 до 04 вересня 2018 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 . Заочним рішенням Дзержинського районного суд м. Харкова у справі № 638/1012/18 від 04 вересня 2018 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Їхній з відповідачем син постійно проживає з позивачкою та цілком перебуває на її утриманні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 син досяг повноліття.

На підставі наказу про зарахування на навчання від 21 серпня 2021 року № 846/33-С син був зарахований до Харківського національного економічного університету ім. Семена Кузнеця для навчання за денною формою здобуття освіти на факультеті «Фінансів і обліку» за спеціальністю 072 «Фінанси, банківська справа та страхування», освітньо-професійна програма «Митна справа» зі строком закінчення освітнього закладу до 30 червня 2025 року.

Зазначені обставини підтверджуються договором про навчання № 2021.02.072.090.6.01.017 від 12 серпня 2021 року та відповідною довідкою навчального закладу № 193/02 від 06 грудня 2022 року.

Відповідно до п. 12 Договору про навчання фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних осіб (на умовах договору, укладеного між закладом та фізичною особою, яка замовляє освітню послугу).

Позивачкою із закладом освіти був укладений договір про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 2021.02.072.090.6.01.017/01 від 12 серпня 2021 року.

Відповідно до п. 3.1. Договору про платну освітню послугу загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 104 800,00 (сто чотири тисячі вісімсот гривень). Вартість за кожний навчальний рік становить 26200,00 (двадцять шість тисяч гривень) та 13100,00 (тринадцять тисяч сто гривень) за семестр відповідно (п. 3.2 Договору).

Також в обгрунтування позовних вимог вказує на те, що син не має змоги влаштуватись на роботу, щоб отримувати заробіток та забезпечувати себе самостійно, оскільки навчається на денній формі навчання.

Відповідач свої батьківські обов`язки по утриманню сина, який навчається, не виконує, будь-якої допомоги добровільно не надає, на неодноразові звернення щодо необхідності надання допомоги в утриманні сина не реагує.

У свою чергу, ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

05 травня 2023 року представник відповідача - адвокат Шевченко Д.С. подала відзив на позовну заяву.

Відзив мотивовано тим, що позивачкою не надано жодного доказу, що станом на липень 2023 року ОСОБА_3 навчається у Харківському національному економічному університеті ім. С. Кузнеця та у зв`язку продовженням навчання потребує матеріальної допомоги, а також того, що відповідач фінансово спроможний таку допомогу надавати. Вказує на те, що ОСОБА_3 має спільне з батьком зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи. В обгрунтування своїх заперечень посилається на те, що відповідач надає регулярно сину кошти на навчання, за рахунок яких, окрім того, було відкрито депозит у банку, з яких ОСОБА_3 отримує власний дохід.

25 липня 2023 року ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив.

Відповідь на відзив мотивовано тим, що на підтвердження факту навчання ОСОБА_3 разом із позовом були надані копії договору про навчання № 2021.02.072.090.6.01.017 від 12 серпня 2021 року, договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців 2021.02.072.090.6.01.017/01 від 12 серпня 2021 року, а також довідки навчального закладу № 193/02 від 06 грудня 2022 року.Також відповідач у своєму відзиві посилається на те, що у справі відсутні докази, які підтверджували б, що навчання в освітньому закладі закінчується 30 червня 2025 року, разом із тим вказаний термін зазначений у довідці навчального закладу № 193/02 від 06 грудня 2022 року, копія якої долучена до матеріалів справи. Отже, доводи відповідача в цій частині спростовуються наявними у справі доказами. Окрім того, як зазначалось у позові ОСОБА_3 фактично проживає із позивачкою за адресою АДРЕСА_1 , та перебуває на її повному утриманні. Зазначає, що має із сином гарні стосунки та добровільно надає йому матеріальну допомогу, що підтверджується квитанціями про переказ коштів, однак на підтвердження вказаних доводів не надано жодного доказу. Окрім того, позивачка несе інші витрати, які нерозривно пов`язані із навчанням сина у навчальному закладі, забезпеченням всіма необхідними засобами для цього. Отже, утримання сина ОСОБА_3 здійснюється повністю за рахунок позивачки.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 березня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Шевченко Д.С. про витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання задоволено. Витребувано у Головного управління ДПС у Харківській області інформацію про доходи ОСОБА_3 . Витребувано у Харківського національного економічного університету ім. С. Кузнеця інформацію, що ОСОБА_3 дійсно зарахований та продовжує навчання у цьому вищому навчальному закладі та форму навчання. Витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості перетинання державного кордону України за період з 24 лютого 2022 року по теперішній час громадянкою України ОСОБА_1 та громадянином України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судове засідання позивачка не з`явилась, про дату, час та місце повідомлялась. Надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений. 30 січня 2024 року представник відповідача адвокат Шевченко Д.С. надала через канцелярію суду заяву, в якій просила судове засідання провести за її відсутності. В задоволенні позову відмовити, оскільки позов подано неналежним відповідачем. Повнолітній син ОСОБА_3 не має претензій та майнових вимог до батька. Просила врахувати викладені у відзиві аргументи та відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить таких висновків.

Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 04 вересня 2018 року, що підтверджується заочним рішенням Дзержинського районного суд м. Харкова у справі № 638/1012/18 (а.с. 7).

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження міського відділу реєстрації актів цивільного стану № 3 Харківського обласного управління юстиції від 13 квітня 2004 року. Відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 6).

Відповідно до довідки № 23/83-60-238 від 02 листопада 2023 року за підписом ректора Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця Володимира Пономаренка, ОСОБА_3 був зарахований до закладу вищої освіти 01 вересня 2021 року на навчання до ХНЕУ ім. с. Кузнеця на факультет «Фінансів і обліку» денної форми здобуття освіти на 1 курс першого (бакалаврського) рівня вищої освіти за спеціальністю 072 «Фінанси, банківська справа та страхування» освітньо-професійної програми «Митна справа» за рахунок коштів фізичної особи за наказом № 846/33-С від 12 серпня 2021 року.

Відповідно до наказу № 636-С від 29 серпня 2023 року ОСОБА_3 був відрахований з ХНЕУ ім. С. Кузнеця у зв?язку з невиконанням індивідуального навчального плану з 29 серпня 2023 року.

Відповідно до наказу № 824-С від 06 вересня 2023 року, ОСОБА_3 , був поновлений на навчання до ХНЕУ ім. С. Кузнеця на факультет «Фінансів і обліку» заочної форми здобуття вищої освіти на 2 курс першого (бакалаврського) рівня вищої освіти за спеціальністю 071 «Облік і оподаткування» освітньо-професійної протрами «Облік і аудит» за рахунок кошів фізичної особи з 06 вересня 2023 року (а.с. 150)

Згідно копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2 (а.с. 31).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

Згідно зі ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 6 від 15.05.2006 судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 200 Сімейного кодексу України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Крім того, за загальним правилом, визначеним СК України, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

В обгрунтування позовних вимог у позовній заяві ОСОБА_1 посилалась на те, що на підставі наказу про зарахування на навчання№ 846/33-С від 12 серпня 2021 року ОСОБА_3 зарахований до Харківського національного економічного університету ім. С. Кузнеця для навчання за денною формою здобуття освіти на факультет «Фінансів і обліку» за спеціальністю 072 «Фінанси, банківська справа та страхування», освітньо-професійна програма «Митна справа» зі строком закінчення освітнього закладу 30 червня 2025 року.

Відповідно до доданої до позовної заяви довідки заступника декана Харківського національного економічного університету ім. С. Кузнеця ОСОБА_4 , ОСОБА_3 є студентом 2 курсу першого «бакалаврського» рівня вищої освіти факультету Фінансів та обліку, денна форма здобуття освіти Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця спеціальності 072 «Фінанси, банківська справа та страхування». Освітньо-професійна програма «Митна справа». Джерело фінансування: за рахунок коштів фізичної особи. Строк закінчення закладу освіти до 30 червня 2025 року. Наказ про зарахування на навчання № 846/33-С від 12 серпня 2021 року (а.с. 21).

Разом із тим, на виконання ухвали суду про витребування доказів суду надано довідку, яка досліджена судом про те, що відповідно до наказу № 636-С від 29 серпня 2023 року ОСОБА_3 був відрахований з ХНЕУ ім. С. Кузнеця у зв?язку з невиконанням індивідуального навчального плану з 29 серпня 2023 року. Відповідно до наказу № 824-С від 06 вересня 2023 року, ОСОБА_3 був поновлений на навчання до ХНЕУ ім. С. Кузнеця на факультет «Фінансів і обліку» заочної форми здобуття вищої освіти на 2 курс першого (бакалаврського) рівня вищої освіти за спеціальністю 071 «Облік і оподаткування» освітньо-професійної програми «Облік і аудит» за рахунок кошів фізичної особи з 06 вересня 2023 року (а.с. 150).

Отже, з встановлених судом фактичних обставин вбачається, що ОСОБА_5 зарахований на іншу спеціальність, 071 «Облік і оподаткування» освітньо-професійної протрами «Облік і аудит» заочної форми здобуття вищої освіти, що свідчить про те, що дитина продовжує навчання за рахунок кошів фізичної особи, на підставі чого суд вважає встановленим той факт, що дитина об`єктивно має потребу сплачувати за освітні послуги у зв`язку з навчанням.

Водночас, слід зауважити, що форма навчання змінилася на заочну, що свідчить про наявність вільного часу задля реалізації можливості самостійно працювати, тому зазначені в позові доводи про те, що син не має змоги влаштуватися на роботу, щоб отримувати заробіток та забезпечувати себе самостійно, оскільки навчається на денній формі навчання, суд до уваги не приймає.

При цьому стороною позивача також і не надано суду належних документів (договору, квитанцій про оплату) на підтвердження розміру плати за навчання саме на відповідному факультеті та спеціальності 071 «Облік і оподаткування» освітньо-професійної програми «Облік і аудит», на якій на теперішній час навчається син, оскільки до позовної заяви додано лише договір про навчання та квитанції про сплату за спеціальністю 072 «Фінанси, банківська справа та страхування» за освітньо-професійною програмою «Митна справа».

Крім того, на виконання ухвали суду про витребування доказів заступником начальника Головного управління ДПС у Харківській області Олегом Німим суду також надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про джерела та суми нарахованого доходу за період з 3 кварталу 2020 року по 2 квартал 2023 року, відповідно до якої, ОСОБА_3 отримав дохід у 3 кварталі 2020 року від ХОО ФСТ «Динамо України» в розмірі 4 634, 15 грн; відомості про будь-які доходи за період з 4 кварталу 2020 року по 1 квартал 2023 року відсутні; за 2 квартал 2023 року (червень) отримано дохід (джерело доходу) від АТ «Райффайзен Банк» в розмірі 62, 11 грн (а. с. 142).

Відтак, виходячи з відомостей про доходи ОСОБА_3 , зважаючи на незначні суми, зазначені у відомостей ДПС, а саме 62, 11 грн, доводи сторони відповідача про те, що батьком було відкрито депозит, від якого син отримує власний дохід, суд до уваги прийняти не може, а відтак факт того, що дитина, яка продовжує навчання, не має самостійного заробітку, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років, не спростовано.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18.

При цьому при стягненні розміру аліментів суд також враховує матеріальний стан батьків.

Так, відповідно до договору купівлі-продажу від 24 листопада 2001 року покупці, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в рівних частках кожний, купили житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Отже, житловий будинок належить батькам на праві власності в рівних частках.

При цьому при стягненні розміру аліментів суд також бере до уваги матеріальний стан платника аліментів, який має на праві власності транспортні засоби: автомобіль Mercedes-Benz 814D та ОСОБА_6 , 2017 року випуску, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів (а. с. 17,18).

Таким чином, відповідач має на праві власності рухоме та нерухоме майно.

Водночас, суду не надано доказів, що відповідач є непрацездатним, чи має на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків або інших осіб.

Відповідач є працездатного віку, а тому має можливість та обов`язок брати участь у матеріальному утриманні повнолітнього сина на період його навчання до досягнення 23-ох років, що узгоджується із положенням частин першої, другої статті 199 СК України, оскільки аліменти призначаються на строк навчання.

Між тим, позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження свого доходу, стану здоров`я, що позбавляє суд можливості надати цьому відповідну оцінку.

За таких обставин ОСОБА_1 не доведено існування всіх юридичних фактів, що є її процесуальним обов`язком, які у своїй сукупності свідчили б про наявність підстав стягнення аліментів на підставі статті 199 СК України, у заявленому нею розмірі 4 000 грн щомісячно.

Разом із тим, вимоги позивачки про стягнення аліментів за минулий час, а саме з 23 березня 2022 року, мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають.

Матеріали справи не містять жодних доказів, що позивачка вживала до подання позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст.191 СК України.

Як вбачається із штампа вхідної кореспонденції суду, позовна заява до суду надійшла 19 січня 2023 року, а тому суд стягує аліменти з відповідача з дня пред`явлення позову до суду.

Між тим, на переконання суду, несправедливим є покладення обов`язку по матеріальному утриманню повнолітнього сина сторін, який продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, лише на матір дитини.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, при визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище повнолітнього сина сторін, який навчається та доходу не отримує, тому об`єктивно потребує матеріальної допомоги.

Відповідач є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, наявні підстави вважати, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини на період його навчання.

Посилання сторони відповідача на те, що позов подано неналежним відповідачем суд відхиляє, оскільки положеннями частини третьої статті 199 СК України передбачено право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів того з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Доводи сторони відповідача про те, що повнолітній син ОСОБА_3 не має претензій та майнових вимог до батька, має гарні довірливі стосунки із батьком, який добровільно надає допомогу, та має самостійний дохід суд до уваги не приймає як такі, що є недоведеними та грунтуються лише на припущеннях, що, у свою чергу, не звільняє, батька від обов`язку утримувати дитину.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням системного аналізу вказаних норм та матеріалів справи, оскільки повнолітній син продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, виходячи з критеріїв розумності та справедливості, обов`язку матеріально утримувати дитину у обох батьків та спроможності відповідача надавати таку допомогу, вік, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000, 00 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову (з позовом ОСОБА_1 звернулась 19 січня 2023 року) до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років, за умови продовження ним навчання.

Стягнення аліментів у такому розмірі, на переконання суду, поряд з аналогічним обов`язком матері брати рівнозначну фінансову участь в утриманні сина, буде достатнім для забезпечення належного матеріального становища повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позивач звернулася до суду 19 січня 2023 року, тому аліменти на утримання сина підлягають стягненню з цієї дати.

Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та доведеним.

Керуючись статтями 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на період навчання у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 19 січня 2023 року до припинення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 23-х років.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривень 60 копійок судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/на Офіційному вебпорталі судової влади України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 05 лютого 2024 року.

Суддя В.М. Яковлева