ПОСТАНОВА

Іменем України

01 травня 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/6484/18

провадження № 22-ц/4809/521/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Мурашка С. І., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Хомутенко Ольга Володимирівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 грудня 2023 року у складі ОСОБА_3

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Хомутенко Ольга Володимирівна, в якому просив визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений 16 квітня 2018 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Хомутенко О. В., номер у спадковому реєстрі 62287355, бланк ННВ 998904, номер в реєстрі нотаріальних дій 365.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна тітка позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області складено актовий запис № 1366 від 21 травня 2018 року.

Близьких родичів окрім позивача в неї на момент смерті вже не було, відповідно він протягом останніх років її життя здійснював за нею догляд, купував медикаменти, прибирав вдома у неї, прав її речі, готовив харчування, оплачував комунальні послуги, прибирав земельну ділянку біля будинку. Також з нею тимчасово проживав, доглядаючи за нею. Вказане підтверджується довідкою з місця проживання від 06 червня 2018 року та актом від 30 травня 2018 року.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповідала ОСОБА_1 все належне їй майно - половину будинку та земельну ділянку, кадастровий номер :14:094:0127, за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний заповіт було посвідчено 15 січня 2016 року приватним нотаріусом Флоренко С.К., номер у спадковому реєстрі 58466255.

ОСОБА_5 хворіла на онкозахворювання, останній період її життя був дуже тяжким, вона втрачала пам`ять, не могла сама пересуватись, приймала велику кількість лікарських препаратів, в тому числі морфіновмісних, що відображалось в цілому на сприйнятті оточуючої її реальності, в цілому вона не могла усвідомлювати значення своїх дій.

В останній місяць життя до ОСОБА_5 почала ходити малознайома жінка - відповідач у справі ОСОБА_4 , яка зі слів знайомих позивача мала погані рекомендації на районі, проживала з сином, який був раніше неодноразово судимим за тяжкі злочини, приймає наркотичні засоби та має великі боргові суми.

ОСОБА_4 ніхто не запрошував, вона приходила до ОСОБА_5 , коли позивач був відсутній, вказувала, що вона допомагає просто так, без жодних майнових зобов`язань.

Позивачеві це не подобалось, про що він відкрито заявляв, проте контролювати її відвідування не міг, оскільки постійно працював. Перед смертю тітки позивач помітив відсутність документів на будинок та на земельну ділянку, про що писав заяву до поліції. На його питання щодо спадкового майна, тітка за три дні до смерті вказувала, що все її майно відійде йому по заповіту, про жодні можливі зміни спадкоємця за заповітом не повідомляла.

ІНФОРМАЦІЯ_1 тітка померла.

При зверненні до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини позивач дізнався, що складений померлою на його ім`я заповіт від 15 січня 2016 року скасовано у зв`язку з укладенням нового заповіту, посвідченого 16 квітня 2018 року (за місяць до смерті тітки) приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Хомутенко О.В., номер у спадковому реєстрі 62287355.

Новий заповіт було складено безпосередньо в період загострення хвороби, під час прийняття морфіновмісних препаратів (з 05 квітня 2018 року по 29 квітня 2018 року згідно довідки).

Позивач вважає, що наявні підстави вважати, що ОСОБА_5 за станом здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати на час складання заповіту, оскільки вона тривалий час хворіла, стан її здоров`я був дуже тяжкий, приймала препарати, що містять наркотичні речовини.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 лютого 2022 року залучено до участі у справі як правонаступника відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_6 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні позову.

Судове рішення мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_5 на час складання заповіту була абсолютно неспроможною розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Суд першої інстанції виходив з того, щоволевиявлення ОСОБА_5 спрямоване на передачу спірного нерухомого майна саме ОСОБА_4 та зафіксоване в оспорюваному заповіті від 16 квітня 2018 року, було вільним та відповідало її волі. Доказів протилежного позивач в порядку статті 81 ЦПК України не надав. Заповіт складено у письмовій формі на бланку, із зазначенням часу, місця його складення та засвідчено гербовою печаткою. Його складено за місцем проживання заповідача у зв`язку із хворобою заповідача. Оскаржуваний заповіт по формі, порядку його посвідчення, відображенню дійсного волевиявлення заповідача на розпорядження своїм майном відповідає вимогам закону, а на підтвердження підстав його недійсності позивач належних та допустимих доказів не надав.

Суд зазначав, що хворобливий стан заповідача, який перешкоджав їй з`явитись до нотаріуса для укладення заповіту, сторонами визнається і підтверджується свідками. Позивач не надав доказів на спростування обставин або доказів того, що заповідач мала фізичні вади, які б перешкоджали їй прочитати заповіт особисто та підписати його.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна тітка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Останні роки свого життя вона хворіла, позивач здійснював за нею догляд - купував медикаменти, готував їжу, прав її речі, прибирав в будинку та обробляв земельну ділянку, сплачував комунальні послуги. За життя - 15 січня 2016р. ОСОБА_5 склала заповіт на його ім`я на все належне їй майно - 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та прилеглу земельну ділянку, кадастровий номер :14:094:0127.

При зверненні до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини позивач дізнався, що померла ОСОБА_5 16 квітня 2018 року склала новий заповіт, за умовами якого все своє майно заповіла ОСОБА_4 .

Вказує, що остання почала приходити до ОСОБА_5 з весни 2018 року, оспорюваний заповіт був складений у період загострення хвороби спадкодавиці, яка хворіла на онкозахворювання, втрачала пам`ять, не могла пересуватися, приймала велику кількість лікарських препаратів, в тому числі морфономістних, що відображалось в цілому на сприйнятті нею реальності. Заповіт вчинений в момент, коли ОСОБА_5 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача та його представника адвоката Грицину В. І., які підтримали доводи апеляційної скарги, представника відповідача адвоката Любченка В. М., який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є тіткою позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13,70 т.1).

Причина смерті рак лівої молочної залози (а.с.71,73 т.1).

Відповідно до акту складеного 30 травня 2018 року ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та посвідченого головою квартального комітету №20, ОСОБА_1 доглядав за своєю тіткою ОСОБА_5 , оплачував комунальні послуги, купував ліки, продукти харчування, прибирав земельну ділянку (а.с.18 т.1).

Відповідно до довідки № 901 від 22 травня 2018 року, виданої КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Кіровограда», ОСОБА_5 , 1938 р.н., АДРЕСА_1 , знаходилась на «Д» обліку у сімейного лікаря і приймала морфін гідрохлорид з 05 квітня 2018 року по 29 квітня 2018 року (а.с.18 т.1).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер ідентифікаційної довідки: 138319774, від 19 вересня 2018 року, ОСОБА_5 на праві власності належить 1/2 частка земельної ділянки, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_2 та 1/2 частка житлового будинку за вказаною адресою (а.с.21-22 т.1).

15 січня 2016 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Флоренко С.К. та зареєстровано в реєстрі за № 2, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усі свої права та обов`язки, які їй належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати їй у майбутньому та все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.112,113 т.1).

16 квітня 2018 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Хомутенко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 365, відповідно якого всі свої права та обов`язки які їй належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати їй у майбутньому та все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.68, 102 т.1).

Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповіт номер у спадковому реєстрі 58466255 скасований 16.04.2018 заповітом №62287355 (а.с.20, 69 т.1).

23 травня 2018 року державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1, на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , була заведена спадкова справа №273/2018 (а.с.57 т.1).

Згідно копії спадкової справи №273/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись: ОСОБА_1 -23.05.2018 і ОСОБА_4 - 25.05.2018 (а.с.120-151 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 померла (а.с.115 т.2), після її смерті спадщину прийняла ОСОБА_2 (а.с.232 т.2).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Предметом позову є визнання заповіту від 16 квітня 2018 року недійсним з тих підстав, що на момент складання заповіту ОСОБА_11 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, оскільки тяжко хворіла.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 12511252 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (стаття 202 ЦК України).

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право відповідно до закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Для встановлення психічного стану спадкодавця в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України.

Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2022 року у справі № 554/7289/19 (провадження № 61-13635св21).

Психічний стан особи може бути підтверджений саме судово-психіатричною експертизою, яка і є допустимим доказом у встановленні спірних обставин.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 755/16032/15-ц (провадження № 61-18092св21).

Згідно зі статтею 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу.

Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент його укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Оскільки у частині першій статті 225 ЦК України вживається термін «момент» вчинення правочину, то в разі призначення психіатричної експертизи необхідно ставити перед експертом запитання стосовно конкретно визначеного відрізку часу, оскільки протягом дня психічний стан особи може змінюватись.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити насамперед на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому необхідно давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була особа в конкретний момент вчинення правочину здатною розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 359/3849/14-ц, провадження № 61-5896св18.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Згідно наявного у матеріалах справи висновку судово-психіатричної експертизи №277 від 30.08.2022, проведеного на підставі ухвали суду першої інстанції, на вирішення експерта були поставлені питання: Якими захворюваннями страждала ОСОБА_5 ? Чи могли дані захворювання вплинути на загальний стан здоров`я та психічну діяльність і яким чином? Які медичні препарати вживала ОСОБА_5 та чи впливали вони на психологічний, психічний і емоційний стан, усвідомлення нею значення своїх дій та керування ними в момент складання заповіту від 16 квітня 2018 року? В якому психічному стані знаходилась ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент укладення заповіту від 16 квітня 2018 року? Чи могла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на час складання заповіту від 16 квітня 2018 року, за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій і розумно керувати ними та усвідомлювати наслідки укладеного заповіту? Чи перебувала ОСОБА_5 на час складання заповіту від 16 квітня 2018 року у тимчасовому хворобливому стані, внаслідок якого не могла розуміти значення своїх дій, або керувати ними, хоча і була дієздатною? Чи міг стан здоров`я ОСОБА_5 з урахуванням її захворювань та вживання медикаментів, впливати на можливість розуміти значення своїх дій та/або керувати ними в момент складання заповіту від 16 квітня 2018 року? Чи могла ОСОБА_5 осмислювати свій стан та ситуацію в цілому на час посвідчення заповіту від 16 квітня 2018 року, передбачити наслідки своїх дій, змістовно осмислювати те, що відбувається, проводити самостійну вольову регуляцію своєї поведінки? Чи дозволяв стан здоров`я ОСОБА_5 можливість зберігати психологічну, психічну самостійність в своїх рішеннях і діях та протистояти будь-якому психологічному впливу збоку інших осіб під час складення заповіту від 16 квітня 2018 року? (а.с.35-38 т.3). За результатами проведеної еспертизи встановлено, що ОСОБА_5 протягом життя хворіла на ряд сомато-неврологічних захворювань, у зв`язку з чим періодично оглядалась амбулаторно фахівцями поліклінічного відділення, часом проходила лікування в стаціонарах соматичного профілю. Зокрема, як відомо з медичної карти амбулаторного хворого №600092 під час огляду дільничним терапевтом 16 червня 2007 року виказувала скарги на головний біль, головокружіння, шум в голові, періодичні болі в серці. Об-но: стан відносно задовільний. АТ 180/100 мм.рт.ст. серце тони ритмічні, приглушені. Встановлено діагноз: ІХС (ішемічна хвороба серця), атеросклеротичний кардіосклероз. ГХ (гіпертонічна хвороба) ІІ ст., ст. 2 р.3. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст., змішаного ґенезу. В подальші роки нагляду за хворою дільничним терапевтом: 24 лютого 2009, 13 травня 2010, 29 лютого 2012, 12 липня 2013, 20 лютого 2015 постійно виказувала скарги на головні болі, головокружіння, шум в голові. Підтверджується діагноз: ДЕ змішаного ґенезу (атеросклеротичного, гіпертонічного), вестибулопатичний синдром. Від пропонованого стаціонарного обстеження та лікування відмовлялась. З 2017 року стан хворої суттєво погіршився, добавилися скарги на болі в лівій молочній залозі, правому підребер`ї, схуднення, загальну слабкість. Згідно заключення Кіровоградського облонкодиспансеру від 16.УІ.2017 року діагностовано Сr лівої молочної залози, St ІІ В, кл. Гр.ІУ з метастазами в кістки. Від подальшого обстеження і лікування в облонкодиспансері відмовлялася. Як відомо із медичної картки амбулаторного хворого № 600092 (а.с.63) з 05 квітня 2018 року у зв`язку зі стійким больовим синдромом, вираженими проявами ракової інтоксикації, було призначене проведення стаціонару вдома. Отримала таблетки морфіну гідрохлорида по 10 мг. чотири рази на добу, які їй надавав позивач, а також лікарські препарати габапентін 150 мг. Х 2 рази та гідазепам 0,05 на ніч. Згідно епікризу (а.с.65), 13 квітня 2018 року прийом вказаної дози морфіну гідрохлориду був завершений. Поліпшення стану не відмічалося. З 14 квітня 2018 року і в подальшому доза морфію гідрохлорида була знижена до 10 мг. Три рази на добу. Як відомо із медичної картки амбулаторного хворого № 600092 28 квітня 2018 року прийом морфіну гідрохлорида був завершений (арк.. 68). ІНФОРМАЦІЯ_1 при наростаючих проявах ракової інтоксикації ОСОБА_12 померла. Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть №85 (а.с.73) причина смерті рак лівої молочної залози, ракова інтоксикація.

Даних про психічний стан особи із наданих медичних документів відомо, що ОСОБА_5 протягом життя хворіла на ряд сомато-неврологічних захворювань, у зв`язку з чим періодично оглядалась амбулаторно фахівцями поліклінічного відділення, часом проходила лікування в стаціонарах соматичного профілю. На протязі життя ОСОБА_5 жодного разу не оглядалась лікарем-психіатром. Із медичної документації, зокрема відомо, що з 2007 року і в подальшому у ОСОБА_5 , окрім інших захворювань лікарями поліклінічного відділення діагностувалися: ішемічна хвороба серця (ІХС), атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба (ГХ) ІІ ст., ст. 2 р.4. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст., змішаного ґенезу (атеросклеротичного, гіпертонічного), вестибулопатичний синдром. В листопаді 2017 року облонкодиспансером діагностовано рак лівої молочної залози, St ІІ В, кл. гр.ІУ з метастазами в кістки. Від подальшого обстеження і лікування в облонкодиспансері відмовлялася. З 05 квітня 2018 року у зв`язку з вираженим больовим синдромом був призначений морфін гідрохлорид. Відомо, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у 79 років і причиною її смерті стали рак лівої молочної залози, ракова інтоксикація. Діагноз дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст встановлено ОСОБА_5 дільничним терапевтом в 2007 році. Дисциркуляторна енцефалопатія це хронічна прогресуюча недостатність мозкового кровообігу, яка поєднана з розвитком дифузних дрібновогнещевих змін мозкової речовини, обумовлюючих наростаюче порушення функції головного мозку. Для ІІ ст. ДЕ виражене) характерне зниження пам`яті, швидка втомлюваність та психічна виснаженість. Хворі скаржаться на головний біль, запаморочення, шум в голові, страждають критичні здібності, хворі перестають помічати свої дефекти. Перебіг психічних розладів носить постійний наростаючий характер. Характерні порушення вищих форм психічної діяльності, форм аналіза і сінтеза, що обумовлює порушення критичної оцінки своїх намірів і дій, тому, при збереженні «ядра особистості», звичних автоматизованих навичків в поведінці. ОСОБА_5 за станом на період часу, яке цікавить суд, не могла критично усвідомлювати значення своїх дій, не була здатна передбачати наслідки своїх дій в юридично значимій ситуації. Окрім вищевказаного важливим є наступне - при наявності стійкої, хронічної, вираженої церебрально органічної патології у особи, в даному випадку ДЕ ІІ ст. змішаного ґенезу у ОСОБА_5 , яка при зовні впорядкованій поведінці, коли зберігаються окремі, звичні автоматизовані навички, в період короткочасної співбесіди з нотаріусом, здатна складати у оточуючих помилкове враження про їх психічне збереження, що не говорить про її дієздатність. З огляду на інтелектуально-мнестичну руйнацію, як наслідок сукупності хвороб (днв.п.21), які впливали на загальний стан ОСОБА_5 та її центральну нервову систему, унеможливлювали у таких осіб здатність використовувати свій попередній досвід, вони приходять до конкретно-ситуативного рішення, не можуть розуміти значення своїх дій та керувати ними. Неспроможність ОСОБА_5 виражалась в тому, що вона не могла вловити явища оточуючого світу в їх багатогранних зв`язках, не деференціювати особливості відношення до неї з боку різних людей, не здатна до цілісної оцінки ситуації. Особливо ці факт проявилися в останній рік життя ОСОБА_5 в зв`язку з проявами ракової інтоксикації. Таким чином, із аналізу усіх наданих на теперішню експертизу об`єктів вбачається, що на протязі останнього періоду життя страждала па хронічний стійкий психічний розлад у вигляді трагічного ураження

Головного мозку судинного ґенезу з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням, який позбавив її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладення заповіту 16 квітня 2018 року.

Експерт дійшов висновку, що ОСОБА_5 страждала на ІХС (ішемічна хвороба серця), атеросклеротичний кардіосклероз, ГХ (гіпертонічну хворобу), ДЕ (дисциркуляторну енцефалопатію), рак лівої молочної залози, ракову інтоксикацію. Дані захворювання впливали на загальний стан здоров`я: призвели до смерті та обумовили її недієздатність. В останній період життя, в зв`язку з вираженим больовим синдромом обумовленим раком молочної залози, метастазами в кістки приймала морфін гідрохлорид в терапевтичних дозах. ОСОБА_5 під час складання заповіту від 16 квітня 2018 року страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку судинного генезу з вираженими інтелектуально-мнестичними зниженнями (F 01) і за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій, не була здатна критично оцінювати свій стан та ситуацію в цілому. Не могла усвідомлювати наслідки укладеного заповіту. В тимчасовому хворобливому стані не перебувала, була недієздатною. Стан здоров`я безумовно впливав на її недієздатність. Вживання медикаментів не впливало. Не могла керувати наслідками своїх дій, проводити самооцінку вольову регуляцію своєї поведінки. Питання відносяться до судово-психологічної експертизи.

У суді першої інстанції був допитаний судово-психіатричний експерт ОСОБА_13 , який проводив посмертну судово-психіатричну експертизу. Експерт пояснив, що має вищу медичну освіту, спеціальність «судово-психіатрична», 4 кваліфікаційний клас, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта № 74, стаж експертної роботи 24 роки. Підтримав складений ним висновок судово-психіатричної експертизи № 277. Зазначав, що при проведенні експертизи вся медична документація була врахована. Захворювання, які були у ОСОБА_5 впливали на загальний стан здоров`я, обумовили її недієздатність. На час складання заповіту страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з вираженими інтелектуально-мнестичними зниженнями і за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій, не була здатна критично оцінювати свій стан та ситуацію в цілому. Вживання медикаментів не впливало на неї. На протязі життя ОСОБА_5 жодного разу не оглядалась лікарем - психіатром.

Експерт повідомлявся про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Вказаний висновок посмертної судово-психіатричної експертизи від 30.08.2022, долучений до матеріалів справи, є належним та допустимим доказом, який необхідно дослідити суду відповідно до визначеного законом порядку у сукупності з іншими доказами у справі.

У випадку незгоди з висновком експерта за результатами посмертної судово-психіатричної експертизи сторони мали право заявити клопотання про призначення повторної експертизи, виклавши у клопотанні підстави незгоди з цим висновком та зазначивши вимоги до повторної експертизи, що зроблено не було.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 754/6442/16-ц.

Безпідставними є висновки суду першої інстанції, що пояснення нотаріуса та свідків спростовують висновки посмертної судово-психіатричної експертизи від 30 серпня 2022 року, зокрема, що не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, хоча ці обставини повинні підтверджуватися належними та допустимими доказами, зокрема висновком експерта, який попереджався про кримінальну відповідальність.

Отже, суд не спростував доводи позивача, що ОСОБА_5 не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними під час вчинення спірного правочину - складення заповіту.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки судом першої інстанції необґрунтовано відхилено доводи учасника справи, підтверджені доказами щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного її вирішення, що свідчить про те, що висновки суду про недоведеність позивачем власних вимог ґрунтуються на неправильній оцінці доводів відповідача у справі.

Ураховуючи висновок експерта про те, що померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 була недієздатною в останній проміжок життя, в зв`язку з вираженими больовими синдромами, на час підписання спірного заповіту страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з вираженими інтелектуально-мнестичними зниженнями (F 01) і за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій, не була здатна критично оцінювати свій стан та ситуацію в цілому, не могла усвідомлювати наслідки укладеного заповіту, в тимчасовому хворобливому стані не перебувала, була недієздатною, стан здоров`я безумовно впливав на її недієздатність, тобто не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними, заповіт від 16.04.20218, який грунтується на медичній документації і не спростований іншими доказами, зокрема показаннями свідків, які на власний розсуд сприймали психічний стан ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про доведеність позову в частині визнання заповіту недійсним, оскільки під час укладення заповіту від 16 квітня 2018 року ОСОБА_5 за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не була здатною прогнозувати наслідки власних дій пов`язаних з укладенням заповіту.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2114,40 грнсплаченого судового збору за подання позовної заяви, заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги (а.с.1-3 т.1, а.с.192 т.3), 12094,00 грн витрат на проведення судової-психіатричної експертизи (а.с.29 т.3), а всього 14208,40 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 грудня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_14 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Хомутенко Ольга Володимирівна, про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений 16 квітня 2018 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Хомутенко О. В., номер у спадковому реєстрі 62287355, номер в реєстрі нотаріальних дій 365.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_1 2114,40 грн сплаченого судового збору та 12094,00 грн за проведення судової-психіатричної експертизи, а всього 14208,40 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді С. І. Мурашко

О. І. Чельник