Справа № 166/1490/23 Головуючий у 1 інстанції: Свистун О. М.
Провадження № 22-ц/802/217/24 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Власюк О. С.

з участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_3 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 12 грудня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання дитини посилаючись на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 30 січня 2014 року по 05 січня 2016 року. У шлюбі в сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 .

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 25.12.2015 стягнуто з відповідача в її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/3 всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Згодом рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 16.04.2018 збільшено розмір аліментів, присуджених раніше судом, з 1/3 всіх видів заробітку (доходу) відповідача до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 березня 2018 року і до досягнення сином повноліття

Вказала, що на даний час розмір аліментів, який був стягнутий у 2018 році в твердій грошовій сумі, не відповідає потребам дитини, оскільки змінився вік дитини та значно збільшились витрати на її утримання через швидкі темпи зростання цін за останні роки, значне зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування.

Враховуючи, що відповідач на даний час є військовослужбовцем та отримує щомісячне грошове забезпечення, має стабільний заробіток, вважає, що зміна способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від доходу забезпечить більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації, що буде сприяти кращому захисту інтересів дитини.

З огляду на вищенаведене, позивач просила змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються на її користь з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 50% прожиткового мінімуму на 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня звернення з позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 12 грудня 2023 року позов задоволено.

Постановлено змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 16 квітня 2018 року, та стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частки зі всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Припинити стягнення аліментів на підставі рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 16 квітня 2018 року у справі № 166/346/18, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду представник відповідача ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вазала, що позивач на ненадала жодних доказів на підтвердження збільшення потреб дитини, водночас, законодавець реагує на зростання цін на товари і послуги шляхом збільшення прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім цього, дитина сторін користується пільгами у зв`язку із проходженням відповідачем військової служби.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

В судове засідання відповідач не з`явився, оскільки моблізований до лав Збройних Сил України, представник відповідача не з`явилась, хоча належним чином повідомлена про час імісце розгляду справи, до початку судового засідання та упродовж судового засідання, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, тому суд ухвалив розглядати справу у відсутності осіб, які не з`явились.

Разом з тим, після виходу суду з нарадчої кімнати з канцелярії суду передано заяву представника відповідача з клопотанням про відкладення судового засідання, призначеного на 10.00 годину 05 лютого 2024 року. Ця заява надійшла на електронну адресу суду пізніше призначеного часу початку судового засідання, а саме, о 10 годині 17 хвилин 05 лютого 2024 року, що підтверджується відміткою на клопотанні з підписом уповноваженого працівника суду. Заява передана колегії суддів після виходу з нарадчої кімнати, що підтверджується довідкою, складеною секретарем судового засідання. З наведених причин подане представником клопотання не могло бути розглянуто судом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21.11.2014.

В ході розгляду справи, сторонами не заперечувалась та обставина, що син проживає з матір`ю.

Згідно з рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 25 грудня 2015 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 02 жовтня 2015 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з дня звернення до суду, тобто з 21 вересня 2015 року, до повноліття дитини, але мінімальний розмір аліментів за жодних обставин не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 16 квітня 2018 року збільшено розмір стягнення аліментів присуджених за рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 25 грудня 2015 року, з 1/3 частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, з 27 березня 2018 року і до досягнення ним повноліття.

ОСОБА_7 22 лютого 2022 року уклала шлюб з ОСОБА_8 , змінивши після державної реєстрації шлюбу своє прізвище на « ОСОБА_9 ».

Звернувшись до суду з вимогою про зміну способу стягнення аліментів, позивач вказала, що розмір аліментів, який раніше визначений рішенням суду, на даний час не достатній для утримання дитини, тому враховуючи наявність у неї права вибору способу стягнення аліментів, відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК України, просила змінити спосіб стягнення аліментів.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Разом з тим, при розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13.

З огляду на викладене, виходячи з положень ст. 182, ч. 1 ст. 192 СК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів.

Із довідки військової частини НОМЕР_2 № 4116 від 09.11.2023 встановлено, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем з 04 липня 2022 року дотепер.

Таким чином, матеріальне становище ОСОБА_2 , який на час ухвалення рішення Ратнівського районного суду Волинської області про збільшення розміру аліментів від 16.04.2018 був безробітним, на даний час покращилось.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо наявності підстав для зміни способу стягнення аліментів з ОСОБА_2 , оскільки така зміна способу стягнення не порушить прав платника аліментів та відповідатиме інтересам як стягувача, якій законом надано право вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, так і інтересам їхніх спільних дітей.

Проте присуджений до стягнення з відповідача розмір у 1/4 частину всіх видів його заробітку є завищеним, оскільки Сімейним кодексом України визначено рівність прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, а тому матір позивача також зобов`язана брати участь в утриманні нарівні з відповідачем.

Зважаючи на рівність батьківських обов`язків, з метою дотримання справедливого балансу між захистом прав неповнолітньої дитини та прав відповідача, ураховуючи ту обставину, що позивач не подала до суду доказів про те, що на даний час і вона, як матір дитини, надає щомісячне утримання у розмірі, більшому ніж 1/8 частина усіх видів доходів відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що стягнуті судовим рішенням аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , підлягає зменшенню до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Такий розмір аліментів є справедливим, виваженим і розумним, він відповідатиме інтересам та потребам сина, буде необхідним для забезпечення належних умов для їх фізичного, розумового, морального і соціального розвитку.

Згідно з ч.3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не подала суду доказів на підтвердження своїх доводів про наявність можливості у відповідача надавати матеріальну допомогу у розмірі 1/4 частини свого заробітку, також не обґрунтувала необхідності стягнення аліментів у заявленому нею розмірі та не подала щодо саме такого розміру аліментів належних, допустимих та достовірних доказів.

Покликання представника відповідача на достатність визначеного рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 16 квітня 2018 року розміру аліментів - 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, спростовуються таким.

Встановлений Законом прожитковий мінімум, це та сума, яка мінімально може задовольнити потреби дитини. Однак дитині для повноцінного розвитку потрібне якісне харчування, засоби для отримання повноцінного навчання, одяг , оскільки діти даного віку ростуть, кошти на розвиток дітей, іграшки, оплата гуртків, садочку, школи, відпочинок та все те, що потрібно для гармонійного розвитку дитини, що не може бути забезпеченим за рахунок прожиткового мінімуму.

Суд першої інстанції не врахував положень зазначених вище норм права та дійшов помилкового в частині визначення розміру аліментів які необхідно стягувати з відповідача.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо відмови у зупиненні провадження у справі та поданої до апеляційної скарги заяви про зупинення провадження у справі.

Підставою для зупинення провадження у справі представник відповідача вказала на те, що відповідач є військовослужбовцем та несе службу у складі Збройних Сил України, а тому наявні підстави, передбачені п. 2 ч. 1ст. 251 ЦПК України, для обовязкового зупинення провадження у справі до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Колегія суддів не може погодитися із таким доводами представника відповідача, виходячи з наступного.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Відповідно до п.2 частини першоїст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно з п.2 частини першоїст.253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.2 частини першоїст.251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року в справі №6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі №6-1957цс16 висловлено позицію, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19 вказано, що: «22 серпня 2022 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції із клопотанням про зупинення провадження у справі № 461/3554/21 у зв`язку з тим, що він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 , яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, військовослужбовець не перебуває у зоні постійної дислокації, а знаходиться у зоні бойових дій. На підтвердження клопотання про зупинення провадження у справі позивач надав довідки із військової частини НОМЕР_3 від 08 серпня 2022 року №2/762 та № 2/761. Пунктом 2 частини першої ст.251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Оскільки, позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі № 461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан».

Аналогічні правові висновки викладені й у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі №753/19628/17.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Вказана правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі №456/2541/19.

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19 зазначено: «Оскільки, позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі №461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан».

Аналогічні за змістом висновки викладені у судових рішеннях Верховного суду в справах від 14 грудня 2022 року №757/52540/16-ц та від 17 січня 2023 року №501/1699/17.

Отже, для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п.2 частини першої ст.251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема приймають участь у виконанні бойових завдань.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан о 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався.

Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено.

Згідно з ст.1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_2 від 09.11.2023 № 4116 відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 04 липня 2022 року по теперішній час (а.с. 14).

Натомість, вказана довідка не містить відомостей про те, що військова частина у складі ЗСУ, в якій проходить службу відповідач, переведена на воєнний стан і бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації на території України.

Проаналізувавши доцільність та ймовірні наслідки зупинення провадження у малозначній справі, з урахуванням введення воєнного стану в Україні, відсутністю можливості встановлення конкретної дати його завершення, колегія суддів у контексті обставин справи про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини та наявних у ній процесуальних документів відмічає, що проходження відповідачем військової служби не перешкоджає розгляду справи у суді, оскільки він обізнаний про наявність даної справи у провадженні суду, жодним чином не обмежений у праві скористався процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, а також інших заяв та/або клопотань, які буде вважати за необхідне подати під час розгляду справи.

Крім того, інтереси відповідача ОСОБА_2 представляє адвокат Талашко Інна Миколаївна, яка може відповідно до частини першої статті 64 ЦПК України була наділена здійснювати від його імені його процесуальні права та обов`язки у справі.

Апеляційний суд також приймає до уваги, що необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що призведе до порушення п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), що покладає на національні суди обов`язок здійснювати швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Смірнова проти України» та «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для зупинення провадження у справі.

Відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з тим, що при вирішенні питання визначення розміру аліментів які необхідно стягнути з відповідача суд неповно з`ясував обставини справи та дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 12 грудня 2023 року в даній справі змінити, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції:

«Позов задовольнити повністю.

Змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 16 квітня 2018 року, та стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/8 частки зі всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок судового збору.».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови апеляційного суду.

Головуючий

Судді: