ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 711/1412/23
Провадження № 22-ц/821/856/24
категорія 305010900

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.,

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

відповідачі: ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інтер-поліс»

представник ПрАТ «СК «Інтер-поліс»: Гусєв Павло Володимирович

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» - Гусєва Павла Володимировича на додаткове рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 29 лютого 2024 року (ухваленого під головуванням судді Позарецької С.М. в приміщенні Придніпровського районного суду м.Черкаси) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» про стягнення страхового відшкодування та збитків,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог

06 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-поліс», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Інтер-поліс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 102363грн. 84коп., судовий збір у розмірі 1361грн. 83коп., а також витрати за проведення експертизи у розмірі 1665грн. 62коп., а всього 105391грн. 29коп.

В іншій частині відмовлено.

Крім того, призначено відкрите судове засідання щодо розгляду питання про розподіл судових витрат за заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-поліс», яка викладена представником адвокатом Гусєвим Павлом Володимировичем у відзиві на позов від 13.04.2023 на 29.02.2024 на 11-00.

Представник ПрАТ «СК «Інтер-поліс» - Гусєв П.В. просить розподілити судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України та стягнути з позивача на свою користь витрати, які поніс відповідач, у розмірі 4000грн. 00коп. Відповідач вважає, що судові витрати повинні бути покладені на позивача внаслідок того, що, зловживаючи своїми правами, позивач не виконав вимоги законодавства та не надав підписану заяву про виплату страхового відшкодування.

Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 29 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу.

Додаткове рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що ні до закінчення розгляду справи по суті, ні на час вирішення заяви про розподіл судових витрат, стороною відповідача не були надані докази, зокрема розрахунок витрат, пов`язаних із наданням відповідачу правничої допомоги; обсяг (детальний опис) наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; час, витрачений на виконання відповідних робіт (наданих послуг); акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг тощо.

Крім того, жодним чином стороною відповідача не доведені обставини про те, яке відношення до справи має долучений до відзиву на позов договір про надання правничої допомоги від 10.01.2022, який укладений між ПрАТ «СК «Інтер-поліс» та Адвокатським об`єднанням «Інс.Лоу Груп», за відсутності даних про те, що адвокат Гусєв П.В. є партнером, адвокатом, співробітником адвокатського об`єднання, якому були б надані повноваження на представництво прав та інтересів ПрАТ «СК «Інтер-поліс» по даній цивільній справі, враховуючи, що адвокат Гусєв П.В. представляв відповідача на підставі довіреності №14 від 11.01.2023, яка була видана на строк до 31.12.2023

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

10 квітня 2024 року представник ПрАТ «СК «Інтер-поліс» Гусєв П.В. подав до апеляційного суду скаргу, в якій просив скасувати додаткове рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 29 лютого 2024 року та ухвалити нове, яким задовольнити заяву відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що докази понесення судових витрат на правничу допомогу адвоката буди надані разом з відзивом на позовну заяву, а тому мали бути враховані судом першої інстанції при ухваленні додаткового рішення.

Розмір винагороди адвоката визначено Додатковою угодою до договору у вигляді фіксованої суми та не змінюється в залежності від обсягів наданих послуг та витраченого адвокатом часу, а тому подання відповідних доказів в даному випадку не є необхідним та обов`язковим.

Посилання суду на відсутність договірних відносин між Адвокатським об`єднанням «Інс.Лоу Груп» та ОСОБА_4 носить виключно формальний підхід до розгляду справи, оскільки адвокатське об`єднання має право залучати інших адвокатів для ведення справи, а тому для здійснення представництва інтересів Клієнт Адвокатського об`єднання видав довіреність на здійснення представництва його інтересів.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу апеляційного суду 24 квітня 2024 року, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 вважає, що додаткове рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 29 лютого 2024 року законне та прийняте на підставі вірно встановлених обставин справи, а тому апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-поліс» - Гусєва П.В. не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону додаткове рішення суду відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позов, який надійшов до суду 18.04.2023, відповідач через свого представника адвоката Гусєва П.В. просить розподілити судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України та стягнути з позивача на свою користь витрати, які поніс відповідач, у розмірі 4000 грн. 00коп.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України - якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) Велика Палата Верховного Суду та у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19), від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18), від 11 червня 2020 року у справі № 821/227/17 Верховний Суд зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування цих витрат.

У постанові від 05 лютого 2019 року у справі № 906/194/18 Верховний Суд дійшов висновку, що необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Водночас, у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 Верховний Суд зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19) Верховний Суд наголосив, що «гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».

Підсумовуючи, для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у цій справі у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

У постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) Верховний Суд, аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану стороні під час розгляду справи у суді першої інстанції, врахував, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Таким чином, наданню послуг правничого характеру адвокатом передує укладення з клієнтом відповідного договору, а оцінку і віднесення наданих адвокатом послуг до витрат на правничу допомогу суд здійснює на підставі Акту виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги.

Відповідно матеріалів справи, інтереси ПрАТ «СК «Інтер-поліс» представляв Гусєв П.В. згідно довіреності №14 від 11.01.2023, за якою головою правління ПрАТ «СК «Інтер-поліс» Савчуком В.Л. уповноважено ОСОБА_4 представляти інтереси довірителя, зокрема і в судах загальної юрисдикції з визначеними правами, наданими законом і представнику відповідача. Довіреність видана до 31 грудня 2023 року.

На підтвердження витрат на правову допомогу представником ПрАТ «СК «Інтер-поліс» - Гусєвим П.В. надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС №11030/10 щодо адвоката Гусєва П.В.; посвідчення адвоката України стосовно адвоката Гусєва П.В., виданого 13.02.2023; договір про надання правничої допомоги №10/01/22-АП від 10.01.2022, укладеного між ПрАТ «СК «Інтер-поліс» (клієнт) та АО «Інс.Лоу Груп» (АО) на здійснення представництва, або надання інших видів правничої допомоги клієнту, про що зазначено у ст.1 договору. Крім того, цим договором передбачені права та обов`язки сторін, порядок оплати правничої допомоги, ціна договору та інше.

Разом з тим, надані докази не можуть беззаперечно свідчити про понесені відповідачем витрати на правничу допомогу, оскільки договір про надання правничої допомоги від 10.01.2022, який укладений між ПрАТ «СК «Інтер-поліс» та Адвокатським об`єднанням «Інс.Лоу Груп». Водночас, представництво інтересів ПрАТ «СК «Інтер-поліс»здійснював ОСОБА_4 на підставі довіреності №14 від 11.01.2023. Дана довіреність не містить будь-якого посилання на укладений між ПрАТ «СК «Інтер-поліс» (клієнт) та АО «Інс.Лоу Груп» (АО) Договір про надання правничої допомоги №10/01/22-АП від 10.01.2022, а відтак такий договір не може братись судом до уваги при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу.

Крім того, за вірними висновками суду першої інстанції, відсутні відомості про те, що ОСОБА_4 є партнером, адвокатом, співробітником саме адвокатського об`єднання, якому були б надані повноваження на представництво прав та інтересів ПрАТ «СК «Інтер-поліс» по даній цивільній справі.

На переконання колегії суддів, наявні в матеріалах справи договір про надання правової допомоги, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі ( 4000 грн.) з іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Враховуючи, що ОСОБА_4 не надано достатніх та належних доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, документально підтверджених підстав для їх нарахування, тому суд апеляційної інстанції не вбачає за можливе встановити погоджений сторонами розмір гонорару та чи відповідає такий розмір заявленій до відшкодування сумі 4000 грн, а відповідно, і перевірити дотримання принципів відшкодування судових витрат.

На підставі викладеного, апеляційний суд за наслідками перегляду справи, не знаходить об`єктивних підстав для стягнення на користь ПрАТ «СК «Інтер-поліс» витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4000,00 грн.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 258, 270,374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» - Гусєва Павла Володимировича залишити без задоволення.

Додаткове рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 29 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» про стягнення страхового відшкодування та збитків - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлено 05 червня 2024 року/