Номер провадження: 22-ц/813/5549/24
Головуючий у першій інстанції Плавич І.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2024 року у склад судді Плавич І.В.,

встановив:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, в якій позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 , аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі частки з усіх видів заробітку щомісячно і до досягнення ним 23-річного віку, починаючи з часу набрання рішенням законної сили та продовжуючи до 16.08.2028, або до припинення ним навчання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що повнолітній син навчається в закладах освіти, а саме:

-КЗ "Одеський обласний базовий медичний фаховий коледж" у 40 групі 4-го курсу спеціальності 223 Медсестринство ОПП "Сестринська справа" денного відділення бюджетної форми навчання. Очікуваний строк закінчення навчання 30.06.2024 року.

-є студентом 2-го курсу по спеціальності Психологія заочної форми навчання, Навчально наукового морського гуманітарного інституту Одеського Національного Морського університету, навчається на платній основі за контрактом.

-навчається в Одеському Національному Університеті ім. І.І. Мечникова, спеціальність 162 Біотехнології та біоінженерія, денна форма навчання. Навчання відбувається на платній основі.

ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 ,

та знаходиться на її утриманні. Повнолітній син не має змоги самостійно заробляти кошти на своє утримання через велике учбове навантаження та зайнятість через підготовку до навчальних дисциплін, проте має значну необхідність в отриманні матеріальної допомоги від батька в зв`язку з витратами на навчання у трьох учбових закладах, з великою кількістю практичних дисциплін, характерних для відповідних напрямків.

Відповідач є працездатним, наразі працює у Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Південного регіону, отримує пенсію по інвалідності, тобто має постійне джерело доходу заробітну плату у розмірі 25000,00 грн та пенсійні нарахування. Також користується 100% пільгою при сплаті комунальних послуг. Має у власності дві квартири у місті Одеса та земельну ділянку розміром 0,5 га в Овідіопольському районі Одеської області.

Однак, відповідач не погоджується з такими позовними вимогами, обґрунтовуючи це тим, що він є інвалідом II групи та самостійно утримує (доглядає) свого хворого батька ОСОБА_4 , через це - проживає разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 , вважає суму розміром 3000,00 грн. - достатньою для задоволення потреб свого повнолітнього сина у навчанні.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.03.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину задоволено; ухвалено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, у розмірі частки з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення сином 23-річного віку, починаючи з 17.08.2023 до 16.08.2028, при умові продовження навчання.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд рішення скасувати та ухвалити нове, яким змінити розмір аліментів, визначити їх у твердій грошовій сумі - 3000,00 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом порушені норми процесуального права, суд належним чином не дослідив докази кожної із сторін, тим самим порушивши право на справедливий суд. Судом в повній мірі не були враховані стан здоров`я відповідача та наявність у платника інших осіб на утриманні. Крім того, якщо його син є фізично та морально здоровим, не має хронічних захворювань, то відповідно до ст. 202 СК України це син має утримувати його, а не він сина. Поза увагою суду залишилося те, що він є непрацездатною особою через наявність інвалідності II групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК та пенсійним посвідченням; та на його утриманні перебуває його хворий батько ОСОБА_4 , який висновком ЛКК потребує постійного стороннього догляду, через це він проживає разом з батьком, щоб мати змогу доглядати та піклуватися про нього. Також відповідач заперечує проти того, що судом при винесенні рішення було враховано, що у ОСОБА_2 є у власності дві квартири у м. Одеса, та земельна ділянка площею 0,5 га в Овідіопольському районі Одеської області, адже це не є власністю, яка безпосередньо приносить дохід та збільшує майно відповідача, отже не відноситься до джерел заробітку (доходу).

ОСОБА_2 також посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права при розгляді вказаної справи, зокрема, як зазначає апелянт, суд першої інстанції не звернув уваги на ст. 199 СК України та не врахував, що відповідач не заперечував щодо стягнення аліментів на користь повнолітнього сина, однак не погоджувався із визначеним позивачкою їх розміром. Крім того, скаржником зазначено, що їх повнолітній син отримує щомісячну стипендію, мінімальний розмір якої, для студентів фахової передвищої освіти становить 1500 грн., а тому враховуючи вищенаведені обставини, вважає, що з нього на користь сина на період його навчання слід стягувати аліменти в розмірі 3000,00 грн, що на його думку буде відповідати інтересам сторін та повнолітнього сина. ОСОБА_2 зазначає, що позивачкою не надано інформації щодо теперішнього перебування його сина поза межами території України, оскільки під час його останньої телефонної розмови з сином (травень-червень 2022 року), останній повідомив йому, що перебуває в іншій країни та наразі стає на облік як особа, яка потребує тимчасового захисту в країнах Європи і разом з цим отримує державну допомогу.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому вона просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26.03.2024 залишити без змін.

При цьому зазначає, що аргументи є безпідставними, оскільки відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження його непрацездатності, всупереч цьому в матеріалах справи міститься лист Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону від 15.09.2022, в якому зазначено, що ОСОБА_2 дійсно працює в цій державній установі та отримує заробітну плату; наявність у ОСОБА_2 трьох об`єктів нерухомого майна є обставинами, що мають істотне значення для справи, адже, якщо апелянт має відповідні об`єкти у власності він мав гроші на їх купівлю, а наразі має гроші на їх утримання; з довідки КЗ «ООБМФК» №83 від 19.02.2024, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_3 , згідно наказу № 19-С від 10.01.2024, був відрахований за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання, тому син не отримує стипендію, та взагалі не має жодного джерела доходу; знаходження повнолітнього сина поза межами України не позбавляє відповідача обов`язку утримувати свого сина, який продовжує навчання; факт свого знаходження разом із сином на території іншої країни позивачка не приховувала, а навпаки, зазначала у позовній заяві, що через війну в Україні вони вимушені перебувати поза межами України. Також ОСОБА_1 зазначає, що жодна держава не зацікавлена у наданні безоплатного навчання та розвитку громадян інших країн. Жодних пропозицій від відповідача щодо суми та механізму сплати аліментів на утримання повнолітнього сина позивачка не отримувала, а аліменти в розмірі 3000,00 грн. є вкрай замалими, адже тільки на харчування сина вона витрачає близько 4000,00 грн., в цю суми не входять такі витрати як: придбання одягу, придбання канцелярських товарів, створення умов для всебічного розвитку дитини (відвідування кінотеатру, музеїв, поїздок до інших міст).

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як передбачено п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 досяг повноліття, проживає разом із матір`ю та продовжує навчання у двох навчальних закладах:

1) Одеський національний університет ім. І.І. Мечникова, денна форма навчання, факультет: 162.Біотехнології та біоінженерія, номер договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівці: 162 -1-001-2023;

2) Одеський національний морський університет, форма навчання заочна, спеціальність: 053.Психологія, номер договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців: 618-1-32-22/з.

Відповідно до статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Заперечуючи щодо стягнення аліментів визначеному позивачкою розмірі, відповідач зазначав, що на його утриманні перебуває непрацездатний батько, який потребує допомоги, але суд жодних висновків, виходячи з таких аргументів не зазначив, що свідчить про невідповідність в повній мірі рішення вимогам ст.263 ЦПК України.

Разом із тим встановлено, що батько відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до висновку ЛЛК № 658 від 17.07.2023 потребує постійного стороннього догляду безстроково.

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 17.08.2023 ОСОБА_2 проживає в разом із батьком, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, відтак відповідач зобов`язаний утримувати батька.

Зважаючи на те, що існування інших утриманців впливає на розмір аліментів, що підлягають стягненню, рішення суду підлягає зміні, оскільки такі обставини судом не враховані, та стягненню підлягають аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку.

Доводи апеляційної про необхідність визначення аліментів в твердій грошовій сумі до уваги не приймаються, оскільки відповідач працює і підстави для визначення їх в такому розмірі не обґрунтовані.

Також не можуть бути підставою зміни рішення доводи апеляційної скарги про те, що відповідач є непрацездатним, оскільки стан здоров`я не є перешкодою для виконання ним своїх службових обов`язків. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого №12262 від 07.12.2021, 17.12.2021 ОСОБА_2 в задовільному стані виписаний додому на амбулаторне лікування під нагляд сімейного лікаря. Згідно листу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону №44685 від 15.09.2022, ОСОБА_2 працює у зазначеному державному органі з 01.10 2020, додатком до листа є звіт про нараховану заробітну плату, інші доходи та здійснення відрахування та виплати відносно ОСОБА_2 за період з 01.10.2020 по 31.08.2022.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що його син отримує стипендію, через навчання у КЗ «ООБМФК» денної форми навчання на бюджетній основі, оскільки згідно довідки КЗ «ООБМФК» №83 від 19.02.2024, ОСОБА_3 наказом № 19-С від 10.01.2024 відрахований за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання, отже стипендію в цьому закладі не отримує.

Посилання на те, що ОСОБА_2 знаходиться поза межами України та отримує соціальну виплату від іншої держави, також підставою визначення аліментів в розмірі 3000 грн бути не може, оскільки не доведений як факт отримання останнім виплат від іншої держави, так і їх розмір.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміні з мотивів та підстав, викладених вище.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2024 року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 зареєстрована за адресою та проживає за адресою: АДРЕСА_2 до ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , за участю третьої особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця смт. Овідіополь, Одеської області, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення ним 23-річного віку, починаючи з дня подання позову, тобто з 17.08.2023 до досягнення сином 23-х років, тобто до 16.08.2028 за умов продовження навчання.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: