Справа № 936/697/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 лютого 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Мацунича М.В.,

з участю секретаря Савинець В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Воловецького районного суду від 06 жовтня 2022 року (у складі судді Павлюка С.С.) за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у межах вартості спадкового майна, -

ВСТАНОВИВ:

АТ «Альфа-Банк» (нова назва АТ «Сенс Банк») (надалі Банк) звернувся до суду з позовом у липні 2022 р.

Просив:

-визнати ОСОБА_1 спадкоємицею померлого ОСОБА_2 та такою, що прийняла в спадщину нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 55,50 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 06/20/08-С від 14.02.2008 р., що становить 370 635, 33 грн.

-вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указав, що 14.02.2008 ВАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 06/20/08-С.

Відповідно до умов договору первісний кредитор надав позичальнику грошові кошти у сумі 150 000 грн. зі сплатою 13,70 процентів річних, а останній зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.

На забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань за кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги первісний кредитор уклав 14.02.2008 із позичальником іпотечний договір № 13/20/101/07-С.

Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею 55,50 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу № 3065 від 28.07.1992, посвідчений Свалявською державної нотаріальною конторою, та зареєстрований у Воловецькому державному виробничому підприємстві технічної інвентаризації 14.02.2008, в реєстраційній книзі № 4 за реєстраційним номером 6378622, номер запису 658).

26.06.2013 р. укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Кредитпромбанк» відступило право вимоги за кредитним договором ПАТ «Дельта Банк».

У свою чергу 09.12.2019 р. між ПАТ «Дельта Банк» і Банком укладено Договір № 2098/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило право вимоги за кредитним договором Банку.

Згідно з цими договорами відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 06/20/08-С від 14.02.2008, який було укладено між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 на користь позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, у зв`язку з чим відкрилася спадщина на квартиру загальною площею 55.5. кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

07.05.2020 р. позивачем подано заяву-претензію до спадкоємців позичальника до Воловецької державної нотаріальної контори.

Листом Воловецької державної нотаріальної контори № 86/02-14 від 14.05.2020 р. позивачу повідомлено, що на підставі заяви-претензії було заведено спадкову справу № 37/2020 проінформовано, що спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися, а також, що Воловецькою державною нотаріальною конторою надіслано до ймовірних спадкоємців на адресу реєстрації позичальника відповідне повідомлення про отримання заяви-претензії позивача рекомендованим листом.

Позивачем у відповідь на запит отримано лист Воловецької державної нотаріальної контори №259/02-14 від 28.09.2021, яким повідомлено, що спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , є дружина спадкодавця - ОСОБА_1 , яка за отриманням свідоцтва про право на спадщину не зверталася.

Спадкоємцем, який відмовився від прийняття спадщини, є донька спадкодавця - ОСОБА_3 , яка надіслала поштою на адресу нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини батька.

Станом на дату звернення до суду договірні зобов`язання за кредитним договором залишились невиконаними.

Станом на дату смерті позичальника загальна сума заборгованості за кредитним договором № 06/20/08-С від 14.02.2008 становить 370 635,33 грн.

Рішенням Воловецького районного суду від 06.10.2022 р. у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Банк просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання розподілу судових витрат. Доводить про порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-до матеріалів справи додано копію вимоги Банку про усунення порушень, відповідач її отримала відтак знала про існування боргу її чоловіка перед Банком, однак жодних заперечень від неї до Банку не надходило;

- ОСОБА_1 є спадкоємцем позичальника та майнового поручителя ОСОБА_2 за кредитним договором № 06/20/08-С;

-Банк належними та допустимими доказами довів факт наявності вимоги до відповідача.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що Банком не доведена наявність передбачених законом підстав для стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором, укладеним 14.02.2008 між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 , як зі спадкоємця останнього.

При цьому суд установив, що 14.02.2008 між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 06/20/08-С. Відповідно до умов кредитного договору кредитор надав позичальнику грошові кошти у сумі 150 000 грн. зі сплатою 13,70 процентів річних, а останній зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.

Крім того, в забезпечення виконання кредитних зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, первісним кредитором і позичальником ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 13/20/101/07-С. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею 55,50 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу № 3065 від 28.07.1992 р., посвідчений Свалявською державної нотаріальною конторою, та зареєстрований у Воловецькому державному виробничому підприємстві технічної інвентаризації 14.02.2008 р. у реєстраційній книзі № 4 за реєстраційним номером 6378622, номер запису 658).

Жодних доказів щодо згоди відповідача ОСОБА_1 на укладення даного договору позивачем не надано й судом не здобуто, а тому покликання представника відповідача на необізнаність щодо наявності такого зобов`язального договору заслуговують на увагу.

20.06.2013 р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, а 09.12.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та Банком було укладено договір № 2098/К про відступлення права вимоги.

Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 19.12.2019 р., ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Зі смертю позичальника зобов`язання із повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами статей 1281, 1282 ЦК України (у редакції чинній на момент смерті позичальника) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У будь-якому випадку підлягає з`ясуванню коло осіб, які не лише визначені в законі або в заповіті як спадкоємці, але й прийняли спадщину у спосіб, визначений законом. Такий висновок зумовлений застереженням статті 1281 ЦК України щодо пред`явлення кредитором вимог лише до тих спадкоємців, які прийняли спадщину.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку запроваджений механізм досягнення справедливого балансу між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця, з однієї сторони, та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців позичальника - боржника, з іншої.

Дотримання цього балансу передбачає забезпечення задоволення вимог кредитора (кредиторів) спадкодавця за рахунок спадкового майна без порушення майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Спадкоємець успадковує разом із правами спадкодавця його обов`язки, а тому саме від об`єму успадкованих прав та обов`язків залежить вибір спадкоємця щодо прийняття спадщини чи відмови від неї.

Верховний Суд у своїх постановах наголошує на тому, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь Банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Для встановлення дійсних фактичних обставин справи сторони мають надати до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша, третя статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 79 ЦПК України докази мають бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з статтею 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини першатретя статті 89 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і на їх правильність не впливають.

В обґрунтування своїх позовних вимог Банк надає такі докази: копію кредитного договору № 06/20/08-С від 14 лютого 2008 р., строк дії кредитного договору встановлено по 13 лютого 2012 р. (а.с.7-12), копію іпотечного договору № 13/20/101/07-С (а.с.13-16), копію договору купівлі-продажу прав вимоги (а.с.17-20), копію договору про відступлення купівлі-продажу прав вимоги (а.с.21-25), копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Серія НОМЕР_1 (а.с.26), копію вимоги-претензії адресованій Воловецькій державній нотаріальній конторі (а.с.27-28), копію відповіді Воловецької державної нотаріальної контори (а.с.29), копію вимоги про усунення порушень адресовану відповідачу (а.с.40-41) і докази її отримання відповідачем (а.с.42), розрахунок заборгованості за кредитом (а.с.45).

У спірних правовідносинах важливу роль відіграє саме розмір заборгованості, оскільки спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Для того щоб співвіднести розмір заборгованості та вартість майна отриманого в спадок, Банк в обґрунтування своїх вимог мав надати розрахунок заборгованості по відповідному кредитному договору, і надав (а.с.45), однак колегія суддів визнала такий розрахунок заборгованості недостатнім для встановлення усіх обставин справи та запропонувала Банку (а.с.134) надати розгорнутий (детальний) розрахунок заборгованості за кредитним договором № 06/20/08-С, укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_2 за період із 14.02.2008 р. по 13 лютого 2012 р. (строк закінчення дії кредитного договору). Однак указаний запит суду залишився без реагування зі сторони Банку.

У вимозі про усунення порушень Банк указує спадкоємцю позичальника на суму заборгованості станом на 18.12.2019 р. усього в розмірі 370 635,33 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 148 399 грн., заборгованості по відсотках у розмірі 219 346,92 грн. і заборгованості по пені у розмірі 2 889,41 грн. (а.с.41).

Розрахунок заборгованості зроблений на дату смерті позичальника ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), однак дія кредитного договору закінчилася задовго до смерті позичальника ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), тобто той розрахунок заборгованості, який був наданий Банком в обґрунтування своїх позовних вимог уже є некоректним. Із розрахунку заборгованості, який міститься у матеріалах справи не можливо встановити правильність нарахування саме таких сум, які пред`явленні Банком до стягнення із спадкоємця позичальника. Іншого Банк не надав.

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив таке з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення. 2.Рішення Воловецького районного суду від 06 жовтня 2022 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 28 лютого 2024 р.

Судді: