КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 756/9020/22 Головуючий у 1 інстанції: Луценко О.М.

Провадження №22-ц/824/589/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

01 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 липня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» (далі - КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)») про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01.09.2018 позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем на посаді артиста балету 1 категорії на підставі контракту від 29.08.2018 та наказу №111-ос від 04.06.2021 про продовження дії контракту на попередніх умовах з 20.07.2021року по 19.07.2014року. Дію контракту від 29.08.2018 року було продовжено з 20.07.2021 по 19.07.2024 на підставі додаткової угоди від 18.05.2021.

Наказом КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» від 06.05.2022 №2-од відповідно до статті 113 Кодексу законів про працю України, Постанови Кабінету Міністрів України від 07 березня 2022 року№221, Про деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану» у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для працівників КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)», з 06.05.2022 було оголошено простій (не з вини працівників) на період воєнного або надзвичайного стану, та протягом 10 днів після припинення чи скасування відповідного стану.

Наказом відповідача №3-ок від 01.06.2022 відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» дію трудових відносин між позивачем та відповідачем було призупинено з 01.06.2022 до відновлення можливості виконувати посадові обов`язки в повному обсязі або до завершення воєнного стану в Україні.

При цьому заробітна плата за період з 01.03.2022 по 05.05.2022 не виплачена.

17.06.2022 позивач звернулася до відповідача із заявою щодо виплати заробітної плати за період 01.03.2022 по 05.05.2022 та надання інформації щодо нарахування та виплату заробітної плати в період з 01.09.2018 по 01.06.2022. На що отримала відповідь від 05.07.2022, в якій відповідач пояснює невиплату заробітної плати тим, що в наслідок збройної агресії російської федерації проти України знищено будівлю театру з усім наявним майном та документацією, зокрема, первину бухгалтерську та кадрову документацію, а також втрачено зв`язок з головним бухгалтером відповідача, що призвело до невиконання нею своїх посадових обов`язків та втрати доступу до відповідної інформації з нарахування та виплати заробітної плати.

Разом з тим, звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати самої заробітної плати.

Таким чином, відповідач має невиконаний обов`язок з виплати заробітної плати за період з 01.03.2022 по 05.05.2022. Оскільки бухгалтерська та кадрова документація втрачена та поки ще невідновлена, заборгованість відповідача має розраховуватися виходячи з розміру середнього заробітку.

Середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування останніми двома календарними місяцями роботи, за які отримала виплати від відповідача, що передували березню-травню 2022, є листопад та грудень 2021. При цьому сума заробітної плати для нарахування пенсії становить 19304,89 грн. та 27583,53 грн. відповідно. Відтак, середня заробітна плата становить 23444,30 грн.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем щодо виплати зарплати за період з 01.03.2022 по 05.05.2022, тобто за 2 місяці та 4 робочі дні становить 51151,25 грн.

Крім того, за цей час позивачу також не виплачувалась компенсація за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

На підставі наведеного позивач вважає, що її порушені права на оплату праці мають бути відновлені шляхом стягнення з відповідача заборгованої заробітної плати, розмір якої, відповідно до розрахунку, складає 51 151,25 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11 липня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з Комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2022 року по 05 травня 2022 року в розмірі в розмірі 51 151,25 грн. з покладанням обов`язку на відповідача як податкового агента здійснити відповідні відрахування ЄСВ, ПДФО та військового збору.

Стягнуто з Комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 10 серпня 2023 року КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 липня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначав, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене судом першої інстанції у порушення норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував специфіку трудових відносин між роботодавцем та працівником, адже оскільки робота не виконувалась, то відповідно у відповідача не виникло обов`язку для нарахування та виплати заробітної плати.

Норми закону вказують на те, що заробітна плата виплачується працівникові за виконану ним роботу та її розмір залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Крім того, ч. 11 ст. 13 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначає, що на тимчасово окупованій території особа не несе юридичної відповідальності за невиплату або за затримку виплати заробітної плати працівникам, передбаченої законодавством України, якщо така невиплата (затримка) виникла внаслідок тимчасової окупації (обставин непереборної дії).

Таким чином вимога позивача є незаконною, такою, що не підлягає задоволенню.

Зазначає, що незаконним є і порядок обчислення заробітної плати позивача виходячи з розрахунку по постанові №100 як середній заробіток за 2021 рік, адже існують прямі підзаконні акти, які чітко регламентують як нараховувати такому працівнику театру заробітну плату.

Надає розрахунок заробітної плати ОСОБА_1 , у разі виконання нею трудових відносин (функцій), який розраховувався наступним чином:

2893 грн 00 коп. (тарифна ставка) * 3 (тарифний коефіцієнт) * 2 (коефіцієнт підвищення посадових окладів за академічність) = 17358, грн.

За березень-квітень 2022 року заробітна плата повинна була нарахована в розмірі 17358 грн*2=34716,00 грн.

3 дні травня 2022 року (17358,00 грн / 26 робочих днів травня 2022 року =667,62*3 робочі дні травня 2022 року) = 2002,84 грн.

Разом березень 2022 року - 04 травня 2022 року: 34715,00 грн + 2002,84 грн = 36718,84 грн.

Також, із заробітної плати 36718,84 грн роботодавець повинен утримати 18% податку на доходи фізичних осіб (6609,39 грн ПДФО) та 1,5% військовий збір (550,78 грн військовий збір).

Суд першої інстанції проігнорував пряму норму закону щодо строків звернення до суду, яку позивач пропустив.

З 19 липня 2022 року внесено зміни в ст. 233 та 234 КЗпП України та фактично скорочено строки щодо стягнення сум, що належать працівникові при звільненні, а саме 3 місяці з дня одержання таким працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

11 грудня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Радченкової Анни Володимирівни - представника ОСОБА_1 , в якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та генеральним директором КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» укладено контракт з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури. Зазначеним контрактом ОСОБА_1 призначається на посаду артиста балету 1 категорії в КЗ «ДАОДТ».

Пунктом 7 Розділу І Контракту передбачено роботу (трудову функцію), що виконує найманий працівник: готує під керівництвом балетмейстера - постановника доручені йому виконання у складі балетної групи відповідно до кваліфікації, партії в виконує як на стаціонарі, так і на гастролях та виїздах. Повинен з`являтися на репутації творчо підготовленим, постійно працювати над підвищенням своєї виконавської майстерності. Обов`язково регулярно відвідувати уроки класичного танцю, а також займатися з репетитором концертмейстером, зберігання і підтримувати зовнішню форму. Прибуває на роботу: на репетицію, прогін, генеральну репетицію згідно виклику за розкладом; на вистави на базі для артистів зайнятих у першому акті (не залежно від кількості картин в першому акті), за 45 хвилин до початку вистави, для артистів зайнятих у наступних актах, за 15 хвилин до початку вистави, знаходяться на сцен-майданчику в певний час, без попередження помічника режисера. Завчасно знайомиться з розкладом репетицій та репертуаром, щодня стежить за можливими змінами в них. Своєчасно інформує керівництво театру і погоджує з ним питання, пов`язані з тимчасовою відсутністю за запрошенням сторонніх організацій.

Додатковою угодою до контракту від 29 серпня 2018 року продовжено дію контракту від 29.08.2018 року на попередніх умовах з 20 липня 2021 року по 19 липня 2024 року.

Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування останніми двома календарними місяцями роботи, за які отримала виплати від відповідача, що передували березню-травню 2022, є листопад та грудень 2021. При цьому сума заробітної плати для нарахування пенсії становить 19304,89 грн. та 27583,53 грн. відповідно. Відтак, середня заробітна плата становить 23444,30 грн.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлені загальновідомі факти, що в порядку положення ч. 3ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме, що з 24 лютого 2022 року на території України ведений воєнний стан, через повномасштабне вторгнення Російської Федерації, а також факт введенням бойових дій на території міста Маріуполь. Окрім того, не підлягає доведенню факт знищення 16 березня 2022 року приміщення КЗ «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» від авіаційного ракетного бомбардування військами РФ. У воєнний час приміщення театру цивільним населенням використовувалось, як бомбосховище.

У відзиві представник відповідача, як підставу для відмови у виплаті заробітної плати зазначала відсутність первинних документів бухгалтерського обліку, через їх знищення (втрату); не виконання працівником обов`язків по контракту; воєнний стан на території України листом Торгово-промислової палати від 28 лютого 2022 року визнаний надзвичайним та невідворотним.

Судом першої інстанції були досліджені умови укладеного між сторонами контракту в пункті 7 розділу І міститься перелік функціональних обов`язків позивача.

Як зазначила в письмових поясненнях позивач, у спірний період незважаючи на відсутність будь-якої інформації щодо керування виробничим процесом, позивачем виконувалися посадові обов`язки.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню в межах стягнення заробітної плати за період з 01 березня 2022 року по 05 травня 2022 року.

Відповідно до абзацу другого пункту 8 Порядку середньоденний заробіток визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні( 19304,89-27583,53=46 888,42) на число відпрацьованих робочих днів(22+22=44) Таким чином, середньоденний заробіток становить:46 888,42/44=1065,65грн.

Отже, заборгованість щодо виплати заробітної плати за період з 01.03.2022 року по 05.05.2022 року становить 51 151, 25 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 5023/2756/11(922/336/20) вказано, що строки передбачені статті 233 КЗпП України не є строками позовної давності, що регулює Цивільний кодекс України і застосовується судом незалежно від наявності заяви зацікавленої сторони. Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється за правилами, визначеними нормами статті 233 КЗпП України. Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом «ex officio», незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (частина третя статті 267 ЦК України). (див., зокрема, постанову КЦС ВС від 08.09.2023 у справі № 593/1156/21).

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості із виплати заробітної плати за період з 01.03.2022 по 05.05.2022.

Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів врегульовані статтею 233 КЗпП України.

Станом на час виникнення спірних правовідносин, стаття 233 КЗпП України (тобто до змін, внесених 19.07.2022 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від 01.07.2022) не передбачала обмежень щодо строку звернення до суду із вимогою про стягнення належної працівнику заробітної плати.

Таким чином, враховуючи те, що суд застосовує закон, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин, строк звернення позивача до суду із позовом у даній справі не пропущено.

Частинами 1, 4 та 5 ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» та ст. 21 КЗпП України, трудовий договір - договір між працівником і роботодавцем, установи, організації або уповноваженим ним органом, за яким працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник - виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором й угодою сторін.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно зі статтею 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів), відрядних розцінок, посадових окладів працівникам, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються роботодавцем з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці. (ст. 97 КЗпП України).

Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати працівнику. Одночасно звертає на себе увагу той факт, що заробітна плата виплачується лише за виконану працівником роботу, а якщо працівник такої роботи не виконував, то заробітна плата йому не виплачується, за винятком виплат, передбачених законодавством (зокрема, у випадку простою). Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.10.2019 у справі № 243/2071/18.

Відповідно до частини 3 статті 21 Закону України «Про культуру» трудові відносини з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури оформлюються шляхом укладення контрактів. Вказаним законом також визначено соціальні гарантії працівників у сфері культури, зокрема, працівникам у сфері культури, які працюють у державних і комунальних закладах культури, держава забезпечує роботу на повну тарифну ставку; створення належних умов праці, її оплату.

Типовий контракт з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури затверджений Наказом Міністерства культури України від 02.08.2016 № 624.

У розділі ІІІ Типового контракту з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури до обов`язків працівника віднесено: сумлінно виконувати свою трудову функцію, що визначена посадовою інструкцією; виконувати рішення та розпорядження безпосереднього керівника; постійно вдосконалювати свою майстерність та підвищувати свою кваліфікацію; дотримуватися трудової дисципліни і правил внутрішнього трудового розпорядку закладу культури; дотримуватися вимог з охорони праці та забезпечення безпеки праці; дбайливо ставитися до майна Роботодавця, в тому числі до того, що перебуває у користуванні Працівника (костюми, реквізит, партитура, ноти, інструменти, обладнання тощо), а також до майна інших працівників закладу культури; використовувати за призначенням майно Роботодавця (костюми, реквізит, декорації, інструменти, партитури, обладнання тощо); негайно повідомляти безпосереднього керівника про виникнення ситуації, що становить загрозу життю і здоров`ю людей, збереженню майна Роботодавця; завчасно письмово повідомити та (термін інформування) отримати погодження Роботодавця для участі у заходах (виставах, зйомках, конкурсах, фестивалях тощо), що проводяться в робочий час та не належать до виконання його трудової функції; приходити на репетиції належно підготовленим (відповідно до трудової функції); виконувати вимоги із збереження та нерозголошення конфіденційної інформації; за розпорядженням Роботодавця від`їжджати в службові відрядження на території України і за її межами.

Як вбачається з трудової книжки позивача та не заперечується відповідачем, вони перебувають у трудових відносинах на підставі контракту та наказу № 303-ос від 29.08.2018 з 01.09.2018. Позивач займає посаду артиста балету 1 категорії Комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м.Маріуполь)». З 01.06.2022 та наразі правовідносини між сторонами призупинено.

Крім того, 06 червня 2022 року наказом № 5-ок ОСОБА_1 , артистці балету 1 категорії, надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 07 червня 2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 включно (а.с. 81).

Разом із тим, сторонами у справі не заперечувався факт перебування у трудових відносинах у спірний період, та сумніву у достовірності цього факту у суду не виникає, оскільки іншими доказами у справі підтверджується, що сторони продовжили трудові правовідносини у травні 2022 року, про що свідчить включення позивача до списків працівників щодо яких становлено простой, здійснення виплати йому заробітної плати за період простою та, у подальшому (в червні 2022 року), призупинення правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України № 64/2002 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який згодом неодноразово продовжувався та триває на даний час.

Спірний період, за який виникла заборгованість із заробітної плати, припав на дію воєнного стану в Україні, при цьому, місто Маріуполь, де був юридично розташований Театр, відносилось до переліку територій, на якій велись активні бойові дії.

З 15.03.2022 набув чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ, який визначив особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

Стаття 7 вказаного Закону визначає, що у період дії воєнного стану порядок організації кадрового діловодства та архівного зберігання кадрових документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці.

Стаття 10 Закону вказує, що заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором.

Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати.

Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Як вказано у правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.10.2022 по справі № 905/857/19, що нормами трудового законодавства не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заробітної плати у випадку наявності обставин непереборної сили. Виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано. Обов`язок роботодавця виплатити працівнику заробітну плату не є відповідальністю у розумінні статті 617 ЦК України, від якої може бути звільнений роботодавець унаслідок випадку або непереборної сили.

На період дії воєнного стану за Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» саме роботодавець встановлює особливості встановлення обліку робочого часу, кадрового діловодства, оплати праці, тощо.

Доводи апеляційної скарги щодо невиконання позивачем трудових обов`язків у спірний період не спростовують правильності висновків суду, що з огляду на характер типових трудових обов`язків працівника (які можуть виконуватись ним у тому числі і поза межами будівлі закладу (праця над вдосконаленням своєї майстерності у виконанні різних характерних ролей; відпрацювання акторської техніки, зберігання та підтримування зовнішньої форми) та не надання відповідачем належних доказів на підтвердження своїх заперечень з цього приводу, зокрема, табелів обліку робочого часу чи інших документів на підтвердження невиконання ним трудових обов`язків, - заробітна плата за спірний період повинна бути виплачена позивачу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Саме відповідач, заперечуючи взагалі щодо виникнення у нього обов`язку із виплати заробітної плати позивачу у спірний період повинен був надати на підтвердження своїх доводів належні і достатні докази.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суд першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко