"26" лютого 2024 р. Справа № 363/761/24
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

26 лютого 2024 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2024 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу зі стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) на утримання спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В.

Розглянувши матеріали поданої заяви про видачу судового наказу, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 165 ЦПК України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Судом встановлено, що заява про видачу судового наказу подана з метою стягнення аліментів з боржника (фізичної особи) ОСОБА_2 .

З метою отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника судом 15.02.2024 року було направлено запит до Єдиного державного демографічного реєстру. З відповіді № 451494 від 15.02.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 01.12.2023 року був знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Інші відомості щодо зареєстрованого у встановленому законодавством порядку місця проживання ОСОБА_2 в Єдиному державному демографічному реєстрі відсутні.

16.02.2024 року судом було направлено запит до Димерської селищної ради з метою отримання відомостей з реєстру територіальної громади щодо зареєстрованого у встановленому законодавством порядку місця проживання боржника ОСОБА_2

26.02.2024 року від Димерської селищної ради надійшов лист № 660/03-18 від 19.02.2024 року, з якого вбачається, що в реєстрі територіальної громади відсутні відомості щодо реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Інші відомості щодо зареєстрованого у встановленому законодавством порядку місця проживання боржника у володінні органу реєстрації місця проживання відсутні.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ЦПК України у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Зі змісту ч. 1 ст. 28 ЦПК України вбачається, що справи про стягнення аліментів можуть розглядатися також за зареєстрованим у встановленому законодавством порядку місцем проживання чи перебування позивача (заявника).

Разом з тим, встановлення можливості подання та розгляду заяви про видачу судового наказу за правилами альтернативної підсудності, не звільняє суд від обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 165 ЦПК України, щодо з`ясування та перевірки офіційно зареєстрованого місця проживання боржника. Виконання такого обов`язку обумовлено, зокрема, тим, що відповідно до ч. 3 ст. 169 ЦПК України суд здійснює процесуальну комунікацію з боржником саме за його офіційно зареєстрованою адресою проживання.

Оскільки відповідно до офіційних відомостей боржник ОСОБА_2 знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , а інші офіційні відомості про зареєстроване його місце проживання відсутні, то суд приходить до висновку про неможливість визначення зареєстрованого у встановленому законодавством порядку місця проживання боржника. У зв`язку з цим у задоволенні заяви про видачу судового наказу слід відмовити.

Частиною 2 статті 167 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 160-167, 260 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу зі стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 .

Роз`яснити заявникові його право звернутися з тими самими вимогами у порядку позовного провадження.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В. Рукас