Справа № 712/1450/19
Провадження № 6/712/43/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31травня 2024 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - Пироженко В.Д.

при секретарі - Ганджа В.І.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 09.02.2024 звернулася до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Заявник в судовому засіданні заяву підтримала, просила її задовольнити.

Боржник в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не відомі, хоч належним чином повідомлена про час та місце слухання справи.

Суд дослідивши матеріали заяви та справи, вважає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 433 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Як встановлено ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини наголосив, що п. 1 ст. 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (п. 43 рішення від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України»).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У ч. 2 цієї статті наголошено на тому, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Така відповідальність проявляється, в тому числі, через спеціальну процедуру примусового виконання судового рішення, в рамках якої до боржника повинні бути застосовані відповідні заходи примусового характеру в рамках Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.07.2019 року задоволено позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, вселення. Зобов`язано ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 . Визначено порядок користування житловими кімнатами. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_3 матеріальні збитки в сумі 3309,74 грн.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на положення ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 433 ЦПК України, єдиною та необхідною правовою підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин його пропуску. При цьому, поважність причин є оціночною категорією та повинна визначатися, виходячи з наявності реальних обставин, які фактично унеможливили вчинення особою відповідної процесуальної дії вчасно, тобто в межах строків, установлених законодавством.

Водночас, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявником не наведено обґрунтовані причини пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Крім того, з заяви заявника не вбачається, строки пред`явлення якого виконавчого листа просить поновити позивач. В матеріалах цивільної справи знаходиться виконавчий лист щодо стягнення з відповідачки боргу в сумі 3309,74 грн на користь ОСОБА_1 , який позивачкою взагалі не отримувався та до виконання не пред`являвся. Документів, які б підтверджували дійсні причини пропуску позивачки звернення виконавчого листа до виконання, позивачка в судовому засіданні не надала.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відмову заявнику у поновленні строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Керуючись ст. 260, 261, 433 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складений 31.05.2024

Головуючий В.Д. Пироженко