Справа №639/3841/21
Провадження №2/639/80/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,

за участю секретарів - Волкової С.І., Карбовської М.О., Кобзар І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове стягнення коштів зі співвласника спадкового майна за його утримання, -

ВСТАНОВИВ:

08.06.2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом, який в подальшому був уточнений, до відповідача ОСОБА_2 , і просить суд примусово стягнути на користь позивача суму 12 889,00 грн. із співвласника спадкового майна відповідача ОСОБА_2 , яка відмовилась нести тягар утримання спільного спадкового майна після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 , тобто 1/4 сумарної вартості обов`язкових платежів за комунальні послуги - за спожитий газ, доставку газу, спожиту воду, електрику, телекомунікаційні послуги, вивіз рідких та твердих відходів, які здійснював та здійснює самотужки за свої кошти позивач по справі ОСОБА_1 . За період з 01.08.2017 року по 01.05.2021 року за 3 (три) роки та 9 (дев`ять) місяців повна сума комунальних платежів за вказані комунальні послуги склала 51 556,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 , який постійно мешкав і був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Після його смерті залишилась спадщина, одноосібним спадкоємцем на яку, на підставі заповіту спадкодавця, складеного його батьком за дні життя та посвідченого 25.07.2012 року П`ятою ХДНК Жовтневого району за реєстровим номером № 7-115, було визначено позивача, сина померлого - ОСОБА_1 . Разом з тим, 22.12.2017 року за №1813 була заведена Спадкова справа № 553/2017 р. в П`ятій ХДНК на підставі заяви прийомної дочки спадкодавця - ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 , ОСОБА_2 ). Цією заявою вона повідомила П`яту ХДНК про те, що спадщину після померлого батька, де б вона не знаходилась, і з чого б вона не складалась, в тому числі по праву на обов`язкову долю, вона приймає.Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова по цивільнійсправі №639/6358/19 від 25.02.2021 року визнано право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 23.04.2021 року у зв`язку з заявою ОСОБА_2 до виконавчої служби про примусове стягнення з позивача 2000 грн. (1000+1000 грн.) на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.02.2021року ОСОБА_1 було заблоковано всі наявні рахунки в Приватбанку (пенсійна картка та заробітна). На думку позивача, це явно зроблено, щоб штучно перешкодити йому своєчасно сплачувати комунальні платежі, а це - відключення електроенергії, газу, води, неможливість вивозити сміття та інше. Тобто все це штучно сприяє занепаду спільного спадкового майна та накопиченню боргів. Позивач зазначає, що після смерті його батька запропонував відповідачу взяти на себе оплату 1/4 частини обов`язкових комунальних платежів за комунальні послуги, на що отримав відмову. Отже з 01.08.2017 року по 01.06.2021 року весь тягар по утриманню спільного майна несепозивач за власні кошти.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач, посилаючись на вимоги ст.ст. 319, 322, 356, 360 ЦК України вимушений звернуться до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.06.2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове стягнення коштів з співвласника спадкового майна за його утримання - залишено без руху.Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали.

На виконання ухвали суду від 09.06.2021 року позивачем вказані недоліки позовної заяви були усунуті та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.06.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове стягнення коштів зі співвласника спадкового майна за його утримання. Призначено судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.11.2022 року провадження у цивільній справі №639/3841/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове стягнення коштів зі співвласника спадкового майна за його утримання - зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №639/6358/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на обов`язкову частку у спадщині та зобов`язання вчинити певні дії, утриматись від дій.

Відповідно до ст. 254 ЦПК України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Так, постановою Полтавського апеляційного суду від 05.10.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 25 лютого 2021 року - залишено без змін, у зв`язку з чим ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.10.2023 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове стягнення коштів зі співвласника спадкового майна за його утримання. Призначено судове засідання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надав вступне слово, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, зазначив, що має на увазі стягнення з відповідача частки вартості сплачених ним комунальних послуг пропорційно до частки у праві власності відповідача, і позовні вимоги не стосуються будь-яких поліпшень самого будинку. Також позивач пояснив, що він користується комунальними послугами одноособово, на газ та електроенергію встановлено лічильники, водопостачання полягає у користуванні колонкою, також він сплачує за телекомунікаційні послуги та вивіз сміття. Додатково позивач зазначив і визнав, що на момент смерті його батька боргів по комунальним послугам не було, відповідач ОСОБА_2 у будинку ніколи не проживала і комунальними послугами не користувалася, при цьому право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 на даний час так і не переоформлено на спадкоємців, відповідач зареєстрований у будинку один, а його дружина - за іншою адресою.

Відповідач ОСОБА_2 надала вступне слово, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, та пояснила, що за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстрована та не проживає, відтак участі у сплаті комунальних платежів брати не планує, оскільки ними не користується.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була усиновлена ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , та їй присвоєно прізвище « ОСОБА_2 », по батькові « ОСОБА_2 », що підтверджується посвідкою про усиновлення (а.с. 14).

Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 17.07.1971 року, ОСОБА_2 , 1949 року народження, одружилися 17.07.1971 року з ОСОБА_8 , 1948 року народження, про що зроблений відповідний актовий запис №3860. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « ОСОБА_2 » (а.с.12).

Також, відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 15.03.1986 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уклав шлюб 15.03.1986 року з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що зроблений відповідний актовий запис №136 (а.с.13).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до Довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААБ№181108 з 15.05.2012 року встановлена друга група інвалідності безстроково за загальним захворюванням. Дружині позивача, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , також відповідно до Довідки до акта огляду МСЕК серії ХАР-06 №033111 з 01.08.2007 року встановлена друга група інвалідності безстроково за загальним захворюванням (а.с.7,20).

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого повторно 18.07.2018 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблений відповідний актовий запис №10926 (а.с. 10).

За життя ОСОБА_3 25.07.2012 року склав нотаріально посвідчений заповіт, яким заповідав усе належне йому майно ОСОБА_1 (а.с. 11).

До П`ятої Харківської державної нотаріальної з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ,звернулись - син спадкодавця, ОСОБА_1 та донька спадкодавця, ОСОБА_2 , заведена спадкова справа № 553/2017р. (а.с. 18-19).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.02.2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на обов`язкову частку у спадщині - задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 (одну чверть) частини житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування обов`язкової частки після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Вирішено судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп. компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з підготовкою до розгляду справи в сумі 1000 (одна тисяча) грн 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2700 (дві тисячі сімсот) грн. 00 коп. (а.с. 16).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 05.10.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 лютого 2021 року - залишено без змін (а.с. 135-138).

У вказаній постанові, зокрема встановлено, що згідно з копією довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 27.08.2019 року, ОСОБА_3 належало на праві приватної власності нерухоме майно - житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору на право будівництва будинку та безстрокове користування земельною ділянкою, посвідченого 5-ю Харківською державною нотаріальною конторою 05.02.1953 №689 (а.с. 136 зворот).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 05.08.1981 року, що вбачається з копії паспорту останнього (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_2 відповідно до даних відділу обліку та моніторінгу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 03.03.1999 року (а.с.79).

Як вбачається з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.02.2024 року, будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - не перебуває у праві власності фізичних або юридичних осіб, відомості відсутні.

Позивачем ОСОБА_1 долучені до матеріалів позову копії квитанцій на підтвердження сплати ним комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.08.2017 року по 01.05.2021 року на загальну суму 51556 грн., 1/4 частина від якої становить 12 889,00 грн., що вбачається з розрахунку сплаченої вартості спожитого газу, електроенергії, спожитої води, послуг Укртелекому та послуг за вивіз твердих відходів, який відповідачем не оспорювався (а.с.21-68, 86-96).

Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, правовідносини з приводу користування та утримання будинком регулюються, зокрема, ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572,

Згідно зі ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Окрім того, у ст. 13 Конституції України також закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктів власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власника з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Особи користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення й не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Проте, реалізуючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Пунктом 7 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

При розгляді цієї справи суд враховує правову позицію Верховного Суду №61-13902св20 від 18.02.2021 року, відповідно до якої спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Згідно ч.1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно, може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно зі ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Таким чином, відповідні витрати повинні бути розподілені між сторонами, відповідно до їх часток у спільній частковій власності. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц, від 15 квітня 2021 року у справі № 638/5001/17, Верховного Суду у справі № 61-17516св21 від 07.02.2023.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Так, дослідивши надані учасниками справи письмові докази та враховуючи визнані ними обставини, судом встановлено що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому не проживає та не користується комунальними послугами за адресою: АДРЕСА_1 , що визнано також відповідачем у судовому засіданні, який підтвердив, що його позов стосується виключно сплати комунальних послуг, а не поліпшень нерухомого майна, яке є спільною частковою власністю позивача та відповідача у зв`язку зі спадкуванням. Отже, оскільки сплачені позивачем суми не стосуються витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), у нього відсутнє право на стягнення в порядку регресу з відповідача частки понесених ним витрат пропорційно до належної відповідачу частки нерухомого майна.

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове стягнення коштів зі співвласника спадкового майна за його утримання задоволенню не підлягає, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судовий збір на користь держави не стягується (позивач звільнений від спати судового збору (а.с. 7-8)).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 82, 89, 133, 141, 263- 265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 319, 331, 355, 356, 358, 360 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове стягнення коштів зі співвласника спадкового майна за його утримання - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 1 МВМ Жовтневого РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 15.03.1999 року, РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 01.03.1999 року, РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Повне рішення складено 07.06.2024 року.

Суддя Н.В. Баркова