Справа № 452/3573/23

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"15" січня 2024 р. м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Кущ Т.М.,
при секретарі судового засідання Роман Л.І.,
за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самбірського міськрайонного суду Львівської області цивільну справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін без їх виклику за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів на утримання неповнолітньої дитини (аліментів), -
На підставі частини 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в судовому засіданні 15 січня 2024 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
31 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 з вимогою про стягнення аліментів на утримання їхньої спільної неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, не цікавиться життям останнього, неповнолітня дитина знаходиться на її утриманні, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, а тому ОСОБА_1 просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) на утримання неповнолітньої дитини, але не менше 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття (а.с.1).
Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено вперше розгляд справи по суті з повідомленням сторін без їх виклику на 07 грудня 2023 року, яке було відкладено на 15 січня 2024 року (а.с.13,32).
Позивач ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с.34), заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавала. Разом з тим, у відповідних письмових заявах, поданих до суду, позивач зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, прохала суд провести розгляд справи без її участі на підставі наявних в матеріалах справи доказів (а.с.17,35).
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.18,34 зворотна сторона), заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавав. Уподаному письмовому відзиві на позовну заяву повідомив суд про часткове визнання позову, погодившись сплачувати аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., посилаючись на те, що він
не працює, на обліку як безробітний не перебуває, соціальної допомоги та допомоги по безробіттю не отримує з 07 листопада 2023 року, до того ж здійснює догляд за хворим батьком (а.с.19-20).
Виходячи з положень ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10.
Суд, з`ясувавши позицію позивача, викладену в позовній заяві та у додаткових письмових заявах, поданих нею до суду особисто, позицію відповідача, викладену у поданому відзиві на позовну заяву, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Так, у відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
Із свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 15 липня 2017 року у Самбірському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що 15 липня 2017 року складено відповідний актовий запис №175 (а.с.2).
Від даного шлюбу сторони мають одну спільну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою:АДРЕСА_1 (а.с.3,3 зворотна сторона) та проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.6).
З письмових пояснень позивача та з матеріалів справи, у тому числі із відзиву на позовну заяву, вбачається, що неповнолітня дитина знаходиться на утриманні позивача. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання спільної неповнолітньої дитини, хоча зобов`язаний та має можливість
надавати таку допомогу, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто (а.с.2,3,4-6,17,19-20,35).
Відповідно до чч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, чч.7,8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі СК України), при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Частина перша статті 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до стст.180,181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Судом встановлено, що відповідач в порядку, визначеному законодавством України, від обов`язку утримувати сина не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не укладено.
Згідно ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має, суд вважає, що він спроможний надавати позивачу аліменти на утримання спільної дитини.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01 січня 2024 року становить 2563 грн. 00 коп., а для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 грн. 00 коп..
Згідно чч.1,2 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину
частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 , скориставшись своїм правом, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про своє бажання сплачувати аліменти на утримання сина не в частині його доходу (заробітку), а у твердій грошовій сумі.
Щодо заперечень відповідача, наведених у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.
Частиною третьоюстатті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно наведених положень закону саме одержувач аліментів має право вибору способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі).
Діючим законодавством передбачено право одержувача аліментів на зміну способу стягнення аліментів, визначеного рішенням суду.
Посилання відповідача на те, що він бажає сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі, оскільки не має матеріальної можливості виплачувати такі у частці від доходу, не беруться судом до уваги, оскільки право прохати про зміну способу стягнення аліментів належить саме одержувачу аліментів, а не платнику аліментів. При цьому, відповідачем взагалі не підтверджено належними та допустимими доказами можливість сплачувати аліменти в конкретній твердій грошовій сумі.
Разом з тим, суд роз`яснює, що за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду, що узгоджується із положеннями ч.1 ст.192 СК України.
Посилання відповідача на хворобливий стан його батька та проходження ним певного лікування не приймаються судом до уваги, оскільки така обставина, на переконання суду, не свідчить про перебування такої особи саме на утриманні відповідача ОСОБА_2 та неспроможність останнього у зв`язку з цим сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у встановленому законодавством мінімальному розмірі.
Відтак, вирішуючи питання про розмір стягнення аліментів суд вважає, що справедливим та об`єктивним розміром стягнення аліментів на одну дитину буде 1/4 частка заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дитини у відповідності до вимог ст.51 Конституції України та стст.180-183 СК України.
Згідно ч.1 ст.191 України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Беручи до уваги викладене та той факт, що кожен з батьків повинен виконувати свій обов`язок з утримання дитини належним чином та у рівній мірі нести витрати на дітей, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання однієї дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 31 серпня 2023 року, тобто з моменту звернення позивача до суду, на користь матері ОСОБА_1 ,
що на думку суду буде достатнім та справедливим розміром аліментів, а отже позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.
За наведених обставин позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.
За приписами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено, з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню в дохід держави сума судового збору у розмірі, визначеному на день подання позову, а саме в розмірі 1073 грн. 60 коп. за пред`явлення до суду позовної вимоги про стягнення аліментів, від сплати якої позивач ОСОБА_1 була звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI (із змінами та доповненнями).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
На підставі викладеного, керуючись ст.51 Конституції України, стст.180-183,190-192 СК України, стст.12-13,76-82,141,247,259,263-268,274,279,430 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів на утримання неповнолітньої дитини (аліментів), - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Самборі Львівської області (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Ралівка Самбірського району Львівської області (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 29 серпня 2017 року , орган, що видав 4634, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду, а саме з 31 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів допускається до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 273 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі

подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т.М. Кущ