Справа № 206/3996/22
Провадження № 2/206/27/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2024 м.Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Нестеренко Т.В.,

при секретарі - Бублейник В.В.,

за участю позивача- ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Чуприни Є.А.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника третьої особи органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради - Воднєвої Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Самарського районного суду міста Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та стягнення аліментів.

Позивач обґрунтувала позов тим, що вона, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уклала шлюб з ОСОБА_3 , обравши його прізвище. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19.12.1986. У 1987 році зазначений шлюб було розірвано.

11.01.1991 позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 і змінила прізвище на - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_2 від 11.01.1991 року.

З 23 листопада 2007 року син позивача ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 . Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровськ від 10.12.2009 шлюб між відповідачами було розірвано. Рішення суду набрало законної сили.

У відповідачів є двоє спільних дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 605.03.2008, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 .

Коротка характеристика ОСОБА_3 : офіційно ніде не працював, зловживав наркотичними засобами та алкогольними напоями. На даний час відбуває покарання АДРЕСА_1 . Раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, а саме: 15.04.2010 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч.3 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним терміном на 3 роки; 16.02.2011 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до ст. 71 КК України частково приєднано 1 місяць за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2010 року, до відбуття призначено 5 років 1 місяць позбавлення волі. 02.08.2013 року звільнений умовно-достроково із Ігренського ВЦ Дніпропетровської області (№133), невідбутий строк 1 рік 6 місяців 27 днів;13.03.2014 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.71, ст.72 КК України частково приєднано 6 місяців невідбутого строку за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2011, до відбуття призначено 2 роки позбавлення волі. 28.09.2015 умовно-достроково звільнений з Дніпропетровської ВК (№89), невідбутий термін 5 місяців; 22.02.2017 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді громадських робіт на 70 годин; 08.05.2018 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 213, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки. 30.11.2020 року звільнений з Дніпропетровської ВК (№89) за відбуттям строку покарання,- 04 березня 2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська за ч.2ст. 185КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробувальним строком на 2 (два) роки; 22 червня 2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даний злочин, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2021, та остаточно призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. Маючи не зняті і не погашені у встановленому законом порядку судимості, перебуваючи на іспитовому строці, ОСОБА_3 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив. Перебуваючи на свободі, він продовжує вчиняти кримінальні праворушення. ОСОБА_3 неодноразово притягувався також і до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, що підтверджується постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2016, постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року, постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2017 року, постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська 19 листопада 2019 року Відповідач ОСОБА_3 був позбавлений батьківських прав щодо свого малолітньго сина - ОСОБА_9 , що є встановленим фактом відношення Відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків, рішення та висновок органу опіки та піклування виконкому Самарської районної у місті Дніпрі ради від 28.10.2019р. №2- 17/1111 про доцільність позбавлення батьківських прав додаються.

Відповідач ОСОБА_3 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно своїх синів, залишив їх без фінансового забезпечення, батьківської уваги і турботи. Він не бере участі і не виявляє жодної цікавості до життя синів, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, про їх здоров`я, навчання та взагалі з цими не спілкується. Коли він не знаходиться за гратами, то єдиною його метою є вкрасти або якимось іншим протиправним методом здобути гроші, щоб витратити їх на наркотики або алкоголь. Слідством такої поведінки є чергове потрапляння за грати.

Коротка характеристика ОСОБА_2 , другого Відповідача.

Офіційно ніде не працює, зловживає спиртними напоями. У травні 2016 року знаходилась на стаціонарному лікуванні у 2-му відділенні КУ «ДКПБ» ДОС з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок зловживання алкоголем, синдром скасування (епікриз додається). Нажаль, лікування не дало позитивних результатів, Відповідач ОСОБА_2 продовжує зловживати спиртними напоями, а психічні та поведінкові розлади придбавають більш агресивні форми.Відповідач неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП. В постановах Самарського районного суду м.Дніпропетровська зазначалось, що перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння в громадському місці ОСОБА_10 висловлювалась нецензурною лайкою на адресу поліцейських, чим порушувала громадський порядок та спокій громадян, на зауваження не реагувала. Судові рішення є доказом того, що на путь виправлення Відповідач не стала, вона продовжує зловживати спиртними напоями та вести аморальний спосіб життя. На підтвердження зазначеного надаю постанову Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16.05.2018 (справа №206/2026/18, провадження №3/206/818/18), постанову Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 04.08.2021р.( справа №206/1625/21, провадження №3/206/694/21).

Відповідач ОСОБА_2 не виявляє наміру змінити ситуацію, що склалась, не намагається остаточно вилікуватись від алкогольної залежності чи здійснити інші дії на встановлення приязних відносин із дітьми та забезпечення участі у їх вихованні. ОСОБА_2 безвідповідально ставиться до виховання і здоров`я дітей, не забезпечує їх життєвих потреб, не приділяє уваги їх навчанню і розвитку, не дбає про забезпечення належних умов для життя та всебічного розвитку, зловживає спиртними напоями. Коли ОСОБА_11 проживав з Відповідачем ОСОБА_2 , то вона часто била хлопчика, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння і не контролюючи свою агресивну поведінку. Наразі теж саме повторюється і по відношенню до ОСОБА_12 , який зараз мешкає з нею. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей матір`ю, свідомого нехтування нею своїх обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх материнських обов`язків.

Щодо ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У період сумісного життя Відповідачі належним чином не доглядали за ОСОБА_11 , систематично зловживали спиртними напоями та наркотиками; житло, в якому вони мешкали, знаходилось у антисанітарному стані - було брудним та прокуреним. Дуже часто Відповідачі збирали за місцем свого проживання осіб сумнівної поведінки, з якими розпивали спиртні напої або вживали наркотики. В стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння вони часто влаштовували сварки та бійки в присутності малолітньої дитини. Дитина ходила у брудній одежі і здебільшого спати лягала голодною, оскільки їжу їй не готували. Режим сну дитини також не дотримувався, оскільки часті нічні оргії не дозволяли дитині повноцінно виспатися.

Усі міри, які приймалися відносно відповідачів з метою змінити їх ставлення до виховання дитини та виконання ними батьківських обов`язків не призвели до стійкого позитивного результату. Змінити поведінку батьків у кращу сторону було неможливо.

У 2009 році Відповідачі розлучилися і ОСОБА_11 залишився з матір`ю- Відповідачем, ОСОБА_2 ..Позивач з народження опікувалася онуком, часто забирала його до себе, а коли його оформили у дитячий садочок, то часто сама його туди відводила, оскільки батьки про це не дбали. Коли одного разу позивач зайшла до Відповідача ОСОБА_2 за онуком, щоб відвести його до дитячого садка, то побачила, що він черговий раз був увесь у синцях і саднах. Хлопчик зізнався, що його побила мати, коли була п`яною. Тоді позивач зрозуміла, що залишати і надалі там дитину небезпечно для його життя та здоров`я. У віці 3-х років (2011 рік) Відповідач ОСОБА_2 на прохання позивача віддала їй ОСОБА_11 і вже одинадцять років онук проживає з позивачем.

З самого народження дитини, його батьки не виявляли до сина необхідної турботи та уваги, оскільки зловживали алкоголем та наркотиками. Коли ОСОБА_11 став проживати з позивачем, вони взагалі самоусунулися від виконання батьківських обов`язків.

Вони ніколи не цікавилися його фізичним чи духовним розвитком, навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечували необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкувалися з дитиною, не виявляли інтересу до його внутрішнього світу, не створювали умов для отримання ним освіти, всіляко ухилялися від виконання обов`язків по вихованню свого сина.

Вони ніколи не дарували дитині подарунків, не вітали з днем народження чи з іншими святами, не проявляли жодного інтересу до життя ОСОБА_11 , до його потреб, до його емоційного стану. Як зазначає позивач жодних перешкод у спілкуванні вона не здійснювала. Батьки за власним бажанням не приймала ніякої участі у житті сина.

Позивач самостійно опікувалася і продовжує опікуватися дитиною, дбає про його виховання, розвиток та стан здоров`я. Дитина забезпечена всім необхідним для свого віку. З 3 років вона водила онука у дитячий садок, де він відчував себе безпечно і комфортно, розкривав і проявляв себе в колективі завдяки впровадженню сучасних методик формування особистості дитини. Даний факт може підтвердити свідок ОСОБА_16 , яка також водила свою дитину у цей садочок. Діти здружилися, отже і вони, дорослі, підтримували дружні стосунки: часто приходили один до одного з дітьми у гості, відмічали дні народження , часто гуляли на природі разом.

З 4 років ОСОБА_11 відвідував центр дитячого розвитку «Образ», де з ним фахівці проводили заняття на розвиток логіки, дрібної моторики, уважності, базової арифметики. У зв`язку з дефектом речі позивач водила онука до реабілітаційного центру протягом 3 років, починаючи з 4 років. З 2015 року по 2017 рік, двічі на рік ОСОБА_11 проходив стаціонарний курс лікування у відділенні дитячої офтальмології у лікарні №8 (діагноз рефракціонна амбліопія, змішаний астигматизм обох очей) (епікрізи додаються).

Позивач дбає також і про фізичний розвиток хлопчика. У віці 7-8 років ОСОБА_11 відвідував гімнастичну секцію, що підтверджується нагородами, які він отримав за цей час (додаються). З 9 років ОСОБА_11 займається боксом, а останній рік ще й боротьбою.

Також позивач постійно перебуває на зв`язку з класними керівниками ОСОБА_11 , його тренером і має на онука позитивний вплив, що підтверджується йогохарактеристикою з середньої школи та виданою позивачу відзнакою за участь у вихованні онука та сумлінне ставлення до навчального процесу.

Батьківські збори у школі, ремонтні роботи класу завжди проходять за участю позивача, що можуть підтвердити класні керівники ОСОБА_17 (з 1 по 4 класи) та ОСОБА_18 (з 5 класу по теперішній час). Мати друга та однокласника ОСОБА_19 може підтвердити той факт, що ОСОБА_11 проживає з позивачем 11 років і саме вона опікується його навчанням, здоров`ям, духовним розвитком і таке інше. Факт проживання дитини з позивачем підтвердить також сусідка по дому - ОСОБА_20 .

Для проживання, навчання та розвитку дитини у неї створені всі належні умови. З матір`ю ОСОБА_11 не має бажання спілкуватися і це його власне рішення.

Не зважаючи на те, що Відповідач ОСОБА_2 з 2011 року отримує на ОСОБА_11 тимчасову державну допомогу, вона ніколи фінансово позивачу не допомагала, жодного разу нічого дитині не купила. Проживаючи в одному районі, вона ніколи не проявляла материнських намірів, не виявляла бажання побачити сина, чи поспілкуватися з ним, її ніколи не турбувало його здоров`я, вона не цікавилася фізичним, духовним, морально-емоційним розвитком дитини, не приділяла уваги навчанню сина.

Таким чином, відповідачі умисно ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина - ОСОБА_21 , а саме: не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкуються з дитиною на протязі багатьох років; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, матеріально не допомагають. Зазначені обставини свідчать про свідоме ухилення Відповідачів від виховання ОСОБА_11 .

Позивач у позовній заяві зазначила тезисні підстави для позбавлення батьківських прав:

ОСОБА_11 проживає разом зі мною одинадцять років, я забезпечую його всіма належними умовами для розвитку та займаюся його вихованням, його здоров`ям.

за весь цей час батьки не спілкувалися з дитиною, не приділяли їй уваги, не турбувалися про неї, не піклувалися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, лікування, не допомагали матеріально.

Данилу виповнилося 14 років, тобто він досяг віку та розвитку, що дає змогу з`ясувати його думку стосовно позбавлення батьківських прав Відповідача ОСОБА_3 та Відповідача ОСОБА_2 ..

Аморальний спосіб життя, які ведуть його батьки не сприяє розвитку дитини і негативно впливає на його життя, здоров`я та майбутнє.

Позивачем направлена заява до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради у Самарському районі про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . На день складання позовної заяви, відповідь від Третьої особи не надійшла.Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Щодо стягнення аліментів: Статтею 180, 181 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як визначено статтями 181-183 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст. 194 Сімейного кодексу України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Відповідно до положень статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

На підставі наведеного, позивач просила позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ). Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ). Призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 піклувальником над неповнолітнім онуком ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ). Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти утримання ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з « » грудня 2012 року та досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з « » грудня 2012 року та до досягнення дитиною повноліття.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача, адвокат Чуприна Є.А. просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення її батьківських прав, зазначивши, що позивач навмисно створює для дитини такі умови, що її син, ОСОБА_7 не спілкується з матір`ю. Особливо після того, як ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, вона навіть переходить із сином на іншу сторону вулиці, коли її бачить, що позбавляє його спілкуватися з нею, із рідним братом та маленькою сестрою. Також зазначила, що дійсно, її син, ОСОБА_7 проживає з бабусею, ОСОБА_1 , так як між ними була домовленість, бо син ОСОБА_11 навчається у школі, яка знаходиться поруч із житлом ОСОБА_1 .. ОСОБА_11 попросився у неї жити разом з бабусею, і ОСОБА_1 також про це попросила, і вона, поважаючи бажання та вибір сина проживати з бабусею, погодилася. Письмово це питання не вирішувалося. Працюючи у ПП «ОСОБА_66» продавцем, раз на місяць передавала сумку з продуктами харчування позивачу ОСОБА_1 , гроші давала при зустрічі. Вона навіть не знала, що ОСОБА_1 звернулася із зазначеним позовом до суду, так як виклики до суду надходили за адресою, зазначеною в позові, адресою її місця реєстрації на АДРЕСА_2 , хоча позивач знала, де вона проживає, так як ОСОБА_11 приїздив до них додому, і забирав до бабусі, і привозив ОСОБА_12 , свого рідного брата, а її молодшого сина додому, і іноді ОСОБА_12 залишався за місцем проживання бабусі разом з ОСОБА_11 . Так, дійсно,після розлучення з батьком ОСОБА_11 , відповідачем ОСОБА_3 , вона іноді проживала разом з дитиною у позивачки, а потім і з двома дітьми, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Але відповідач ОСОБА_3 не є батьком ОСОБА_12 , та на теперішній час його рідний батько підтвердив батьківство та вони оформили свідоцтво про народження ОСОБА_12 , як воно має бути. Наразі вона проживає разом із своїм чоловіком ОСОБА_22 , який служить у лавах ЗСУ та двома дітьми ОСОБА_23 та донькою ОСОБА_24 у власному будинку у садовому товаристві « Ручеек », де є всі умови для проживання та знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Документи наразі вони не мають можливість оформити з причини воєнного стану в країні. Спочатку вони сім`єю жили по найманим квартирам, і щоб не нашкодити сину та його навчанню, ОСОБА_11 залишався проживати із бабусею, яка взяла ініціативу виховання ОСОБА_11 на себе, нав`язувала свої послуги з добрими намірами та не розповідала, що у сина проблеми з його здоров`ям, і почала не підпускати її до життя сина, а потім він вже сам відмовився жити разом з ними, але вона розуміючи, що сину буде краще жити з бабусею, з повагою до його вибору, не заперечувала проти проживання його у бабусі, з цих причин і не зверталася до органів опіки, та і ОСОБА_1 завжди їй казала, що не проти, щоб він проживав з нею, і ОСОБА_12 запрошувала, вона навіть і подумати не могла, що позивачка звернеться із позовом до суду, так як дійсно, у складних життєвих умовах раніше колишня свекруха її підтримувала, і жили вони разом, і в лікарню вона зверталася за її настановою, бо у неї був нервовий напад. Щодо утримання ОСОБА_11 , вона неодноразово давала йому гроші, дарувала подарунки на день народження, але ОСОБА_1 казала, що не треба. Так, вона завжди спілкувалася з сином, пропонувала свою допомогу. До школи вона спочатку ходила, а потім ОСОБА_1 сказала, що вона сама буде туди ходити, так як вона працювала, а потім і взагалі домовилася, щоб її видалили зі шкільного чату та вона не мала інформації про шкільне життя сина. Тепер вона впевнена, що позивачка налаштовувала сина ОСОБА_11 проти неї. Також, після звернення до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав, вона перестала надавати дозвіл на те, щоб її сина ОСОБА_12 забирали до ОСОБА_26 , щоб він там залишався. Так, дійсно, зараз не завжди є світло та зв`язок, і не має можливості онлайн навчання, але вони разом з ОСОБА_12 виконують шкільні домашні завдання та передають їх до школи на перевірку. Щодо неприбуття на засідання з прав дитини, вона надала письмову заяву, так як на той час їй не було з ким залишити малолітню дитину. Так до них додому приходила комісія , перевіряла умови проживання дітей. На комісію для постановлення на облік, як особи, що знаходиться у скрутному стані, жодного разу її не викликали. Так у 2023 році прокуратура двічі перевіряла їх сім`ю, так як бабуся написала заяву, що вона займається побиттям дітей. При отриманні паспорта сином ОСОБА_11 вона надала всі документи до паспортної служби, і сама з`явилася для документування сина за першим дзвінком позивача, і в шість років коли він пішов до першого класу, збирала всі документи. Наразі вона зробила банківську карту для сина, ОСОБА_13 , щоб перераховувати йому гроші. Вона не втрачала можливість налагодити спілкування з сином ОСОБА_28 , телефонувала йому, але бабуся мабуть забороняла дитині відповідати на її телефонні дзвінки, а коли і відповідала, зазначала що він зайнятий, то він на навчанні, то в церкві на службі, то на спорті. Також зазначила, що його рідний брат ОСОБА_12 дуже сумує за ним, та вона вірить в те, що її син ОСОБА_11 буди спілкуватися з молодшими братом та маленькою сестрою.

Відповідач ОСОБА_3 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, 13.02.2023 подав до суду письмову заяву відповідно до якої зазначив, що позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі та проводити розгляд справи без його участі. До суду претензій не має (том 1, а.с.93).

У судовому засіданні представник третьої особи органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради - Воднєва Н.В. просила позовну заяву задовольнити частково. У задоволенні щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 та призначення опікуном позивача ОСОБА_1 відмовити, в іншій частині позовні вимоги задовольнити, зазначивши, що на обліку органу опіки та піклування сім`я відповідачки ОСОБА_2 , як сім`я із складними життєвими обставинами, не находиться, відповідно до висновку органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 вбачається, що визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Недоцільним позбавити батьківських прав матері, ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Рішення приймалося комісією, до складу якої входить 15 осіб.

У судове засідання представник органу опіки та піклування Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши позовні вимоги, письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до наявних письмових доказів в матеріалах справи, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає за адресою у АДРЕСА_3 зі своїми онуками, синами свого сина, відповідача по справі, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та малолітнім ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , опікуном якого вона є та отримує допомогу на цю дитину,яка перебуває під опікою, такожотримує пенсію за віком, що підтверджується довідкою та копією паспорта (т.1 а.с.15-17, 244, т.2 а.с.3).

Відповідачі ОСОБА_3 , який є сином позивача та ОСОБА_30 перебували у шлюбі який зареєстровано 23.11.2017 Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується копіями документів ( т.1 а.с. 18-20), та копією свідоцтва про шлюб (т.1, а.с.21.).

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 10.12.2009 року, що набрало чинності 22.12.2009 року, шлюб між відповідачами було розірвано (т.1 а.с.22).

У відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_31 у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого 05.03.2008 Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 141 (т.1, а.с.23).

Також, у відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_8 , де батьком зазначений відповідач ОСОБА_3 , а мати ОСОБА_32 , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого 11.04.2014 Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 201 (т.1, а.с.24).

З копії постанов, які долучені до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_33 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП (т.1, а.с.25-28).

З копії рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 19.11.2019 року вбачається, що відповідача ОСОБА_3 позбавлено батьківських праві у відношенні його малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (т.1, а.с.29-34). Відповідно до Висновку органу опіки та піклування виконкому Самарської районної у місті Дніпрі ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_34 та ОСОБА_3 відносно малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зазначений виконавчий орган вважав за доцільне позбавлення батьківських прав зазначених у висновку осіб (т.1 а.с.35-38). Зазначені матеріали справи підтверджують факт позбавлення відповідача ОСОБА_3 , щодо його малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Також відповідно до ухвали Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 10.06.2021 до відповідача ОСОБА_3 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст. 185 КК України, було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (т.1, а.с.50-52). Та відповідно до довідки № 21/5-4405 виданої 27.12.2022 начальником ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відбуває покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» за вироком Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 22.06.021 за ст. 185 КК України початок строку 10.06.2021 кінець строку 10.07.2024 (т.1, а.с.60, 84).

Щодо наданих копій постанов Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 16.05.2018 та 04.08.2021 вбачається, що відповідача ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності двічі, 16.05.2018 року та 04.08.2021 року за ст. 173 КУпАП (т.1, а.с.39-40), про зазначені події відповідчем ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечувалось та вона надала пояснення щодо подій, які сталися на роботі 15.04.2021 року про що було складено протокол про адміністративне правопорушення від 04.08.2021 року. Щодо протоколу про адміністративне правопорушення від 06.04.2018 року та постанови суду, їй нічого не відомо.

Відповідно до наданої позивачем копії епікризу з медичної карти стаціонарної пацієнтки без направлення, яку позивач ОСОБА_1 отримала за невідомих обставин,без додержання вимог п.2 ч.3 ст.6 Закону України «Про психіатричну допомогу», вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , ще перебуваючи з прізвищем ОСОБА_35 проходила стаціонарне лікування у період з 04.05.2016 по 24.05.2016 року з причини вживання алкогольних напоїв, та з якого вбачається, що вона звернулася за медичною допомогою добровільно, за власним бажанням (т. 1 а.с.41) про що також відповідач ОСОБА_2 надавала свої пояснення.

Але слід зазначити, що відповідно до відповіді на запит суду, Комунальне підприємство «Дніпропетровська багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на обліку у КП «ДБКЛПД» не перебували ( т.1 а.с.221).

Відповідно до виписки з історії хвороби (т.1 а.с. 42-44) та інших копій матеріалів справи, які містять грамоти нагородження ОСОБА_7 та подяки ОСОБА_1 за виховання онука, підтверджує викладені в позові обставини щодо відповідного розвитку дитини та проживання малолітнього ОСОБА_13 з бабусею, позивачем у справі, ОСОБА_1 , про що не заперечувала у судовому засіданні мати дитини та відповідач по справі, ОСОБА_2 ( т.1, а.с. 45-48, 82-83), зазначивши про домовленість між нею та позивачем щодо проживання ОСОБА_7 ..

З характеристики виданої директором КЗО «СШ № 129 ФМП» Ширяєвою Н. на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 вбачається, що вихованням хлопчика займається бабуся ОСОБА_36 , бо батьки тривалий час не займаються вихованням дитини. Вона регулярно здійснює контроль за успішністю ОСОБА_11 (т.1, а.с.82), про що сторони у судовому засіданні не заперечували.

З інформації наданої директором КЗО «СШ № 129 ФМП» Ширяєвою Н. вбачається, що ОСОБА_7 виховується у родині ОСОБА_1 .. Родина мешкає за адресою АДРЕСА_3 бабуся ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_29 .. Батьки ОСОБА_13 : мати ОСОБА_2 (адреса за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 ),але мешкає в дачному товаристві поблизу с.Любимівка. Батько: ОСОБА_3 зі слів бабусі знаходиться в місцях позбавлення волі. Вихованням сина батьки певен проміжок часу не займаються. Вихованням ОСОБА_11 займається бабуся ОСОБА_1 . Вона належно ставиться до виховання онука, бере активну участь у житті класу та школи, цікавиться та знає з ким товаришує її онук, знайома з батьками друзів ОСОБА_11 . 5уся дослухається до настанов класного керівника, а також інших вчителів з приводу виховання ОСОБА_11. Відвідувала батьківські збори. Батьки тривалий час не цікавляться успіхами ОСОБА_11 та не спілкуються з класним керівником (т.1, а.с.83).

Відповідно до письмової заяви позивача, написаною представником позивача власноруч, що знаходиться в матеріалах справи вбачається, що позивачу відомо місце проживання відповідача ОСОБА_2 , та що її колишня невістка та мати онука ОСОБА_13 , який проживає з нею, одружена та змінила своє прізвище на прізвище чоловіка, ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (т.1 а.с. 57).

З акту обстеження умов проживання від 20 грудня 2022 року проведеного за адресою АДРЕСА_3 , головним спеціалістом відділу захисту прав дітей УССД Лівобережної адміністрації ДМР ОСОБА_68, фахівцем із соціальної роботи ВДМ УСС у Самарському районі, за місцем проживання позивача, ОСОБА_1 , який проведений за заявою самої ОСОБА_1 , вбачається, що умови проживання задовільні. В квартирі є меблі, шкафи для одягу, коври. Побутова техніка в наявності. Для виховання та розвитку дитини (дітей) створено такі умови: у дитини своя кімната, стіл для занять, ноутбук, телефон. Одяг- за сезоном. Діти забезпечені їжею. Є багато іграшок, настільні ігри. Складних життєвих обставин не виявлено. Зазначеним документом підтверджується факт проживання неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , онука позивача та сина відповідачів, та також малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , опікуном якого є позивачка ОСОБА_1 з бабусею (т.1, а.с.59).

Відповідно до заяви позивача, датованою 05.12.2022 роком, вона особисто звернулася до відділу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради із заявою про надання їй висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів, батьків ОСОБА_13 та призначення її його піклувальником.

З висновку органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 вбачається, що визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Недоцільним позбавити батьківських прав матері, ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . У Акті обстеження умов проживання від 27.12.2022 року складеного представниками органу опіки та піклування Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області зазначено, що умови проживання задовільні, створені умови для виховання та розвитку дітей, стосунки в родині доброзичливі (т.1, а.с.128-131, 157-160).

З акту обстеження умов проживання від 10.01.2024 проведеного за адресою м.Дніпро, садівниче товариство «Ручійок», начальником служби у справах дітей ОСОБА_37 та секретарем Любимівської селищної ради ОСОБА_67, відповідно до якого вбачається, що умови проживання задовільні. Для виховання та розвитку дитини (дітей) створено такі умови: у дитини є ліжко шафа для речей, письмовий стіл для занять, речі, одяг відповідно до сезону та віку (т.2, а.с.1-2).

З характеристики від 30.12.2022 виданої директором ОСОБА_38 вбачається, що ОСОБА_8 проживає за адресою Дніпровський район, Садове товариство «Струмочок» разом із матір`ю, ОСОБА_39 (перебуває у декретній відпустці, тел. НОМЕР_6 ), молодшою сестрою, бабусею та вітчимом (наразі служить у лавах ЗСУ). Мати наразі перебуває у декретній відпустці по догляду за однорічною донькою. Протягом першого класу їй допомагала у вихованні ОСОБА_12 його бабуся, ОСОБА_40 , забирала онука після уроків, виконувала з ним рекомендовані завдання. Хлопець приходив до школи завжди охайно одягненим, у наявності були всі канцелярські прилади, підручники та зошити. Уроки без поважних причин не пропускав. Відвідав екскурсію на зимових канікулах разом із класом. Родина приділяла достатньо уваги вихованню та забезпеченню ОСОБА_12 усім необхідним для навчання і повноцінного розвитку. Під час дистанційного навчання ОСОБА_12 відвідував онлайн-конференції регулярно у вересні-жовтні 2022 року, мати була присутня на обох батьківських зборах, контактувала з класним керівником, вчасно надсилала виконані роботи за рекомендаціями та матеріалами вчителів. Проте, у листопаді, після масованих ракетних обстрілів по об`єктах критичної інфраструктури, ситуація змінилася. ОСОБА_12 перестав регулярно виходити на онлайн-заняття та надсилати виконані завдання. Пояснює ОСОБА_42 відсутність сина та його робіт тим, що за адресою їх проживання більшу частину доби немає електропостачання, через це і немає можливості вийти на заняття та надіслати роботи, через відсутність мобільної мережі. Протягом листопада - грудня 2022 року мати періодично виходить на зв`язок із класним керівником і повідомляє, що роботи вони виконують по можливості, керуються всіма навчальними посібниками та медіа-матеріалами, але через відсутність електропостачання уроки не відвідують (т.1, а.с.161).

З довідки наданої ОСОБА_22 головою правління Садівничого товариства «Ручеек» з якої вбачається, що він є членом товариства з 10.04.2021 року. На ділянці № 22А розташовано двоповерховий садовий будинок в котрому він з родиною постійно мешкають. Попередньої зими використовувалось електричне опалення, цієї зими облаштовано використання твердого палива (дрова) для опалення будинку, питна вода зі свердловини. В 2022 році ОСОБА_43 пішов на службу до лав ЗСУ, а родина у складі: 1. ОСОБА_44 дружина ІНФОРМАЦІЯ_11 ; 2. ОСОБА_45 - дитина ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 3. ОСОБА_46 - дитина ІНФОРМАЦІЯ_12 постійно мешкають на вказаній ділянці. Боргів по сплаті членських внесків та використаної електрики не має, зауважень до родини не має (т.1, а.с.165).

З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 09 травня 2023 року № 1580 вбачається, що за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 (т.1, а.с.166, 245).

З копії договору купівлі-продажу частки квартири від 10.02.2015 затвердженого та складеного приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дерев`янко О.К. вбачається, що ОСОБА_51 продав ОСОБА_1 частки квартири за адресою АДРЕСА_3 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1, а.с.195-196).

Відповідно до наданої відповідачкою ОСОБА_2 копії членської книжки члена садівничого товариства «Ручеек» ділянка № 22а вбачається, що комунальні послуги сплачені за місцем проживання її родини, заборгованості відсутні (т.1, а.с.235-242).

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулася із заявою від 05.12.2022 року, як бабуся ОСОБА_52 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до Голови Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради та директора комунального закладу освіти «СЗШ №98», в якій зазначила, що онук та відповідач ОСОБА_2 на зв`язок не виходять, телефони відключені, за місцем прописки вони відсутні, шкільні уроки Давид не відвідує, вона побоюється за його життя та здоров`я, так як його мати зловживає спиртними напоями, проявляє агресію та не контролює свою поведінку, може побити дитину, що вже відбувалося. Також зазначила, що остання в своєму помешканні збирає асоціальних осіб, вживає алкоголь, влаштовує бійки і все це на очах малолітніх дітей. Останнім часом мешкає з ОСОБА_12 і своїм немовлям на якійсь дачі без опалення, світла, житло знаходиться у антисанітарному стані, онук належним чином не доглянутий, часто голодний, втомлений, його примушують доглядати за немовлям. Раніше ОСОБА_12 проживав з нею, але після попередження управління опіки та піклування про позбавлення ОСОБА_2 соціальної допомоги на дитину, вона забрала у позивача онука. Соціальну допомогу, яку ОСОБА_2 отримує на ОСОБА_12 , вона витрачає на алкогольні напої. Також у зазначеній заяві позивачем викладені доводи, які нею зазначені в позовні заяві (т.2 а.с.8).

Але судом встановлено, що відповідно до листа, наданого начальником Лівобережного управління соціального захисту населення ДМР ОСОБА_53 вбачається, що ОСОБА_54 не отримує в управлінні ніяких видів допомоги та компенсаційних виплат на сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1, а.с.125).

Також зазначені в заяві до голови адміністрації позивача ОСОБА_1 доводи щодо асоціальної поведінки відповідача ОСОБА_2 спростовуються наданими до суду письмовими доказами представником органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради ( т.2 а.с.9-12).

Так, допитаний у судовому засіданні у присутності психолога неповнолітній ОСОБА_7 суду показав, що проживає на протязі дванадцяти років з бабусею, мати у його житті не приймає участі, бачив її лише у стані сп`яніння. Зазначив, що навчається у школі любить такі предмети, як алгебру, хімію, фізкультуру, додатково займається на гітарі. Мати його додому не запрошує, в минулому році був у матері вдома коли забирали брата, зазначив, що проживають вони у невеликому домі. Зазначив, що його мати вітала з днем народження у стані сп`яніння, він це зрозумів по її голосу, до школи не приходила, не відвідувала будь-які секції. Зазначив, що має бажання щодо позбавлення мати батьківських прав, наслідки позбавлення батьківських прав матері йому зрозумілі, і він на законних підставах зможе не відповідати на телефонні дзвінки своєї матері. Про його батька йому взагалі нічого невідомо, бабуся йому нічого не розповідала. Окрім того зазначив, що вони з бабусею та братом проживали за адресою по АДРЕСА_4 , а мати проживала поряд, він бачив її іноді на майданчику. Також зазначив, що у нього є молодший брат ОСОБА_56 який проживає з ними, також у нього є брат ОСОБА_12 який проживає з мамою, з ОСОБА_57 він спілкується, а з ОСОБА_12 ні, оскільки він проживає з мамою, спілкувалися з ОСОБА_12 лише тоді, коли проживав ОСОБА_12 з ними. Зазначив, що із братом спілкуватися перестав після того, як почалися суди. З мамою він не спілкується, так як не хоче з нею спілкуватися, так, на маму у нього є образа, частково за те, що вона била брата ОСОБА_12 , він йому сам про це розповідав, вона брата забрала, а його ні, тому його влаштовує і інтернат, з сестрою спілкуватися він не має бажання. Мати ніяким чином не допомагала коли ОСОБА_12 також жив у бабусі, не купувала продукти та солодощі. ОСОБА_7 зазначив, що ОСОБА_58 , яка є матір`ю ОСОБА_59 була позбавлена батьківських прав через суд. Після того як він пожив з бабусею, він не хотів повертатися до мами, він бачив її іноді у стані сп`яніння, у тверезому стані мати ніколи не бачив. Зазначив, що зараз його все влаштовує, у ньоговсе є, та після вирішення питання про позбавлення батьківських прав його матері ОСОБА_2 щодо нього, вони з бабусею мають план забрати також брата ОСОБА_12 до себе, який зараз проживає з матір`ю, тому що матір не зміниться, оскільки вживає багато алкогольних напоїв.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду показала, що перебуває з позивачем у дружніх відносинах, оскільки проживають поряд, вони спілкуються оскільки у свідка є два онуки близнюки та вони спілкуються з онуком позивача, перебувають у дружніх відносинах з позивачем протягом шести років. ОСОБА_7 характеризує як старанного хлопця, постійно допомагає бабусі, проживає з бабусею, матір ОСОБА_7 свідок бачила лише в засіданнях. ОСОБА_7 це старший син сина позивача. Діти постійно проживають з бабусею. Данило відвідує спортивні секції, заняття з музики. Зі слів онука Кирила ОСОБА_20 відомо ту обставину, що ОСОБА_7 боїться свою маму. А зі слів бабусі вони дізналися, що батько перебуває у місцях позбавлення волі. ОСОБА_20 суду пояснила, що їй відомо про ту обставину, що ОСОБА_7 відвідував психолога зі слів позивача.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду показала, що вони перебувають у дружніх відносинах з позивачем, познайомилися з позивачем коли остання приводила дитину до дитячого садочку. Зазначила, що відповідача бачила декілька разів у ж/м Придніпровськ. Бачила матір дитини де збираються люди у стані сп`яніння. Свідок зазначила, що є керівником приватної школи, їй відомо, що дитина вже на протязі 10 років проживає з бабусею, ОСОБА_7 бачила завжди з бабусею, і завдяки їй хлопчик став гарною дитиною. ОСОБА_16 працює психологом, і коли вперше спілкувалася з ОСОБА_7 зазначила, що його розвиток не відповідав віку, але на даний час стан хлопчика змінився на краще, покращилася мова і розвиток, він відвідує спортивні секції. Разом з тим, зазначила, що тема про сімейні відносини для дитини, особливо для хлопчиків, це болюча, і ОСОБА_7 тяжко говорити на цю тему, він постійно намагається піти від таких питань. Окрім того зазначила, що вони разом водили дітей до школи де були спеціалісти, такі як логопед, дефектолог, які працювали з дітьми. На думку свідка ОСОБА_16 дитині буде краще з бабусею, позивачем, аніж з мамою.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду показала, що вона є класним керівником ОСОБА_7 п`ять років, всі питання які у школі вирішуються батьками, на батьківських зборах, з п`ятого класу всі питання вона вирішувала з бабусею. Коли у п`ятому класі вчитель знайомилася з батьками за ОСОБА_7 привіталася бабуся, матір хлопчика вона, як класний керівник ніколи не бачила. Мати навіть не намагалася додзвонитися, хоча телефон класного керівника всім відомий та вчитель відповідає на телефонні дзвінки батьків навіть у пізній час доби. ОСОБА_7 охарактеризувала як чемного, гарного хлопця. Зазначила, що всі домашні завдання виконує завжди, поведінка нормальна, охайно одягнений, їжа в нього завжди є, кошти у нього завжди є на обід, він майже відмінник. Бабуся справляється з усім, іноді батьки так не можуть виховати дітей як виконує бабуся ОСОБА_1 свого онука.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_60 суду показала, що є знайомою позивача, знайомі зі шкільного віку, її онук є однокласником сина ОСОБА_61 .. Ій відомо, що ОСОБА_11 проживав з бабусею, а батьків вона ніколи не бачила. Батьківські збори, позашкільні заходи відвідувала та приводила, забирала зі школи ОСОБА_11 бабуся. Хлопця може охарактеризувати як вихованого, гарного хлопця. ОСОБА_1 знає дуже давно, вона дуже чуйна та добра.

Допитана у судовому засіданні як свідок ОСОБА_37 суду показала, що вона є представником органу опіки та піклування Любимівської сільської ради, при приїзді до кооперативу «Ручеек» зі слів голови кооперативу їм стало відомо, що відповідачка проживає у будинку з дітьми, чоловік військовослужбовець. При обстеженні житла, було встановлено, що умови проживання задовільні. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: у дитини є ліжко шафа для речей, письмовий стіл для занять, речі, одяг відповідно до сезону та віку. Складних життєвих обставин не виявлено. Щодо посилання на інший номер у вказаній адресі місця проживання у попередньому акті обстеження зазначила, що це технічна помилка, та людина, яка її зробила, вже не працює у Любимівській сільській раді.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_62 суду показав, що він є головою садівничого товариства «Ручеек». Членом товариства за адресою земельної ділянки №22А є ОСОБА_22 .. На ділянці розташований двоповерховий будинок, який облаштований для проживання, в наявності є світло, вода, заборгованості за членські внески відсутні. У зазначеному будинку проживають дружина і діти власника, скарг щодо їх неналежної поведінки не надходило.

Відповідно до діючого законодавства України, а саме, згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї; ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 06 травня 2020 року по справі № 753/2025/19, «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини».

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який допускається лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Поряд із цим відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Захист інтересів дітей може бути здійснено і шляхом відібрання їх у батьків без позбавлення батьківських прав.

Положення даної статті спрямовані на підвищення відповідальності за виховання та розвиток власних дітей.

При задоволенні позову про відібрання дитини суд постановляє рішення про передання дитини другому з батьків, бабі, діду, іншим родичам (за їх бажанням) або органові опіки та піклування.

Так, суд може прийняти рішення про відібрання дитини та передачу її на опікування органу опіки та піклування, якщо залишення дитини у осіб, у яких вона знаходиться, небезпечно для неї, якщо в сім`ї склалися такі умови, які є небезпечними для її духовного, фізичного та всебічного розвитку.

Винне діяння батьків не грає при цьому суттєвої ролі. Коли під час розгляду справи буде встановлено, що незважаючи на те, що вимога про позбавлення батьківських прав є необґрунтованою, залишення дитини небезпечне для неї, суд має право постановити рішення про відібрання дитини і передання її органові опіки та піклування.

Відмінність між позбавленням батьківських прав і відібранням дітей без позбавлення батьківських прав полягає в тому, що в першому випадку батьки втрачають правовий зв`язок з дитиною, тобто не мають щодо неї ніяких прав, у другому ж випадку такий правовий зв`язок залишається, але він дещо обмежений.

При винесенні рішення про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав суд не встановлює конкретних строків цього обмеження прав батьків. Якщо відпадуть причини, які перешкоджають належному вихованню дитини її батьками, суд за їх заявою може винести рішення про повернення їм дитини. Дитина може бути повернута батькам лише у тому випадку, якщо це не суперечить її інтересам.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).

Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст.19 Конвенції про права дитини держави - учасники зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування з боку батьків.

Відповідно до ст.152 ч.1 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ст.164 ч.1 п.2 СК України батько (мати) може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. При прийнятті рішення, суд повинен враховувати в першу чергу інтереси дітей, які мають невід`ємне право на охорону життя та здоров`я, на матеріальне забезпечення, яке б дозволяло дітям в повній мірі розвиватися духовно та фізично.

Суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 та висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованими, оскільки відповідач ОСОБА_3 жодним чином не виконує свої батьківські обов`язки, ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення свого сина, здобуття ним повної загальної середньої освіти, тобто взагалі не цікавиться його життям та розвитком, що підтверджується поясненнями свідків та письмовими доказами. Також зазначений факт підтверджується письмовою заявою відповідача ОСОБА_3 щодо байдужого ставлення до свого сина, поданою до суду, відповідно до якої останній просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки в матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування відповідно до якого зазначено недоцільно позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . Разом з тим, суд наголошує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який допускається лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до ст.160 СК України визначено право батьків на визначення місця проживання дитини, та місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згода матері та батька щодо місця проживання дитини може бути усною або письмовою. Незалежно від форми волевиявлення, йдеться про домовленість, тобто договір. Батьки можуть домовитись про те, що дитина житиме з одним із них, бабусею, іншим родичем чи в спецшколі-інтернаті.

У судовому засіданні доведено, що місце проживання малолітнього ОСОБА_13 було визначено за згодою між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується їх поясненнями та відсутністю звернень до органів опіки та піклування щодо встановлення місця проживання малолітньої дитини, позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, стягнення аліментів, тощо.

Жити разом із батьками - природна потреба і природне право кожної дитини. Однак різноманітні життєві ситуації (виїзд батьків за кордон, позбавлення волі, розірвання шлюбу, тяжка хвороба та інше) породжують необхідність розлуки з матір`ю, батьком чи одним із них. Зміна місця проживання дитини - завжди травма для неї. Це вбачається із наданих пояснень у судовому засіданні малолітнім ОСОБА_11 , де у нього є образа на матір, яка його не забрала. Але з пояснень і вбачається, що він із любов`ю та задоволенням спілкувався із молодшим братом, ОСОБА_23 , скучає за ним, жаліє його, але спілкування припинилося після звернення бабусею, позивачем ОСОБА_1 до суду із позовом про позбавлення батьківських прав матері та батька ОСОБА_11 , що призвело до роз`єднання єдинокровних малолітніх дітей. Склалася ситуація, де дорослі, вибравши шлях непорозуміння, забули вислухати і почути, врахувати думку та бачення дітей, долю яких вони вирішують, брати скучають один за одним, бо через непорозуміння дорослих, які є їх рідними людьми, позбавленні спілкування.

На час розгляду зазначеної позовної заяви судом враховуються покази надані неповнолітнім ОСОБА_7 , якому виповнилося 14 років та який виявив свою прихильність до позивача та висловлював своє бажання і подалі мешкати з позивачем та його небажання спілкуватися з батьками, а, отже, щоб останні брали участь у його вихованні.

Відтак, виходячи з усіх життєвих обставин, що склалися та впливають на можливість здійснення відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, суд вважає, що у цій справі відсутні належні та достатні докази умисного ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, які можуть бути достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав відносно її сина.

На переконання суду, позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав не відповідає інтересам дитини, її неповнолітнього сина ОСОБА_13 , та також не відповідає інтересам інших її двох малолітніх дітей, сина та доньки, які на теперішній час проживають разом з нею.

Крім того, відсутність на цьому етапі життя міцного психологічного зв`язку між дитиною, з одного боку, та відповідачем ОСОБА_2 як матір`ю, з іншого боку, не виключає можливість налагодження такого зв`язку на майбутнє, оскільки відповідач веде нормальний спосіб життя та в цілому здатна забезпечити дітям належне виховання та розвиток.

Суд вважає, що справжня мета дійсного позову може бути досягнута і без застосування такого крайнього заходу як позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав.

Так, суд враховує, що ОСОБА_7 тривалий час проживає в сім`ї позивача. Дитина там має спокійне усталене життя, відвідує навчальний заклад. Позивачем, яка майже з народження, опікуються дитиною та має з ним міцний психологічний зв`язок, створені належні умови для його виховання та розвитку. На цей час позивачу 62 роки, вона перебуває на пенсії, має бажання та можливість опікуватися онуками.

Тому суд вважає, що позивач має перевагу у вихованні дитини порівняно з їх матір`ю, якою не налагоджені відносини з дитиною, своєчасно не були створені умови для його проживання, навчання та розвитку, що призвело до напруги у відносинах між сином та його мамою, відповідачем ОСОБА_2 .. Але позивач не повинна забувати і те, що вона як ОСОБА_63 сімейних цінностей, жінка, мати двох дорослих синів, яка повинна подолати негативне ставлення до колишньої невістки, подолати почуття недовіри до неї, як матері її онуків, і зробити все можливе, щоб порозумітися дорослим, для того, щоб малолітні діти, ОСОБА_7 , ОСОБА_23 та малолітня ОСОБА_64 , які народилися від однієї матері, відповідача ОСОБА_2 , спілкувалися між собою, і її онуку, ОСОБА_65 навіть на думку не спадало казати, що йому байдуже до маленької сестри, яку брат ОСОБА_12 любить не менше від свого брата ОСОБА_11 . Позивач ОСОБА_1 , бабуся онуків, у даному випадку не має права на психологічну помилку, яка призведе до душевних страждань рідних між собою людей, а у даному випадку і малолітніх дітей, бо сім`я є найкращим осередком для благополуччя дітей, тому вона повинна виховувати старшого онука люблячим та дбайливим братом соїх молодших братів та сестри.

Відповідач ОСОБА_2 зобов`язана брати участь у вихованні неповнолітнього сина, ОСОБА_13 , і має право спілкуватися з ним, і таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини, як визначено Законом України «Про охорону дитинства», де також визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, які на даний час помилково не підтримуються бабусею.

Також слід врахувати, що звертаючись із позовними вимогами про стягнення аліментів у період, починаючи з грудня 2012 року, позивач не надала суду пояснень, будь-яких доказів та причини, з яких вона не зверталася протягом всього часу проживання із нею малолітнього онука із позовом про стягнення аліментів з відповідачів на утримання їх малолітнього сина, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 121 СК України, права та обов`язки батька, матері, дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку.

Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, розмір аліментів може бути визначено у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Як зазначено в ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України.

За таких обставин, вивчивши додані письмові докази, заслухавши покази учасників провадження та покази свідків, враховуючи всі обставини справи, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання заяви до суду, тобто з 15.12.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Також і з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання заяви до суду, тобто з 15.12.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць.

Відповідно до п. 14 ч. 2 заяви, апеляційної та касаційної судовий збір не справляється за подання скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

На підставі викладеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 18, 19 Конвенції про права дитини, ст.ст. 8, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 152, 164-165, 170, 180-182, 183 СК України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 76, 81-82, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 , паспорт Серії НОМЕР_8 , виданий Самарським РВДМУ УМВС України у Дніпропетровській області 23.12.2002 року) стосовно його неповнолітньої дитини, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 , паспорт Серії НОМЕР_8 , виданий Самарським РВДМУ УМВС України у Дніпропетровській області 23.12.2002 року) на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання заяви до суду, тобто з 15.12.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_13 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (РНОКПП НОМЕР_9 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 , паспорт НОМЕР_10 , виданий 15.09.2021 року) на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з дня подання заяви до суду, тобто з 15.12.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_13 .

У іншій частині позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та призначення ОСОБА_1 піклувальником над неповнолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 , паспорт Серії НОМЕР_8 , виданий Самарським РВДМУ УМВС України у Дніпропетровській області 23.12.2002 року) на користь держави судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (РНОКПП НОМЕР_9 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 , паспорт НОМЕР_10 , виданий 15.09.2021 року) на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.В. Нестеренко