Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/7978/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., секретар судового засідання Казимірська Н.В. розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виноградівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виноградівська державна нотаріальна контора,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Виноградівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виноградівська державна нотаріальна контора.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_2 . Дід позивачки ОСОБА_3 , помер ще ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.07.2006 року. Крім того, до спадкової маси ввійшла земельні ділянки площею 0.45 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Боржавської сільської ради, які належали померлому спадкодавцю на підставі державного акта на право на земельну ділянку серії ІІІ-ЗК № 036546, від 10.12.2002 року.

На випадок своєї смерті спадкодавець ОСОБА_2 30.07.2007 року, залишила заповіт який посвідчено секретарем виконавчого комітету Боржавської сільської ради Виноградівського району Н.І. Костак, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що буде належати їй за законом на день смерті заповіла внучці ОСОБА_1 , заповіт зареєстровано в реєстрі за №15.

Спадщину після смерті баби позивачка прийняла відповідно до статті 1268 ЦК України, оскільки час смерті спадкодавця вона проживала разом з спадкодавцем в спадковому будинку.

Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку відсутні. Батько позивачки та син спадкодавця ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Правовстановлюючі документи на спадковий будинок та земельні ділянки у позивача відсутні так як втрачені спадкодавцем ще за життя.

Відповідно до «Технічного паспорта на житловий будинок садибного типу», складеного 28.08.2023 року та підписаного керівником суб`єкта господарювання ОСОБА_5 , житловий будинок завершений будівництвом та інвентаризаційна вартість станом на серпень 2023 року становить 214 060 гривень.

Будинок зареєстрований за померлою ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого Боржавською сільською радою від 14.12.2006 року за реєстром № 16-20.07.2006 року.

Належність померлій земельної ділянки площею 0.45 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва стверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК №036546 від 10.12.2002 року.

Правовстановлюючі документи спадкодавцем втрачені.

Набути право власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі позивач не має можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Сторони у судове засідання не з`явилися, подали зави про розгляд справи без їх участі.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України судом у підготовчому судовому засіданні ухвалюється рішення.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов`язків.

При здійсненні правосуддя (ст.5 ЦПК) суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 - баба позивачки. Дід позивачки ОСОБА_3 помер ще ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.07.2006 року. Крім того, до спадкової маси ввійшла земельні ділянки площею 0.45 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Боржавської сільської ради, які належали померлому спадкодавцю на підставі державного акта на право на земельну ділянку серії ІІІ-ЗК № 036546, від 10.12.2002 року.

На випадок своєї смерті спадкодавець ОСОБА_2 30.07.2007 року, залишила заповіт який посвідчено секретарем виконавчого комітету Боржавської сільської ради Виноградівського району Н.І. Костак, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що буде належати їй за законом на день смерті заповіла внучці ОСОБА_1 , заповіт зареєстровано в реєстрі за №15.

Згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Суд констатує, що позивачка ОСОБА_1 спадщину прийняла, оскільки проживала із спадкодавцем ОСОБА_2 на день її смерті, що стверджується довідкою старости Боржавського старостинського округу Виноградівської міської ради від 18.07.2023 № 20.1-07/418.

Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку відсутні. Батько позивачки та син спадкодавця ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Родинні зв`язки з спадкодавцем підтверджуються, свідоцтвом про народження позивачки, свідоцтвом про одруження, свідоцтвом про народження батька позивачки.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягаєст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно дост.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину.Статтею 1297 зазначеного Кодексувстановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Позивач звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, але отримала відмову, оскільки позивачкою не представлено правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві. Також позивачці рекомендовано звернутися до суду для встановлення права власності на спадкове майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Разом з тим встановлено, що правовстановлюючі документи на спадковий будинок та земельні ділянки у позивача відсутні так як втрачені спадкодавцем ще за життя.

Відповідно до «Технічного паспорта на житловий будинок садибного типу», складеного 28.08.2023 року та підписаного керівником суб`єкта господарювання ОСОБА_5 , житловий будинок завершений будівництвом та інвентаризаційна вартість станом на серпень 2023 року становить 214 060 гривень.

Будинок зареєстрований за померлою ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого Боржавською сільською радою від 14.12.2006 року за реєстром № 16-20.07.2006 року.

Належність померлій земельної ділянки площею 0.45 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва стверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК №036546 від 10.12.2002 року.

Ці обставини суд встановив на підставі достатньої сукупності належних та допустимих доказів, а саме: копій свідоцтв про народження, одруження та смерть, копії технічного паспорту, інших письмових доказів.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1268, 1269, 1270, 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 1. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відтак, з огляду на встановлені фактичні обставини, суд прийшов до висновку, що оскільки позивачка, як спадкоємець за заповітом, у встановленому законом порядку прийняла спадщину, то остання успадкувала майно, що ввійшло до складу спадщини в цілому.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст.116,131 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень; громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування.

Згідно з ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як роз`яснено в п.10Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно з ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відтак, з огляду на встановлені фактичні обставини, суд прийшов до висновку, що оскільки позивачка, як спадкоємець за заповітом, у встановленому законом порядку прийняла спадщину, то остання успадкувала майно, що ввійшло до складу спадщини в цілому.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відтак, з огляду на встановлені фактичні обставини, суд прийшов до висновку, що оскільки оформлення спадщини у нотаріальному порядку виявилося об`єктивно неможливим, а суд пересвідчився, що відсутні перешкоди для переходу права власності на предмет позову в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 в судовому порядку, то позивачка звернулася до суду на підставі ст.392 ЦК України не безпідставно.

На підставі наведених вище міркувань позов слід задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 43, 49, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності в цілому на житловий будинок з надвірними спорудами загальною корисною площею 83.7 кв.м., в тому числі житловою 39.6 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті баби ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті баби ОСОБА_2 , на земельну ділянку площею 0.45 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Боржавської сільської ради, яка належала померлому спадкодавцю на підставі державного акта на право на земельну ділянку серії ІІІ-ЗК №036546, виданого 10.12.2002 року.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту його оголошення до Закарпатського апеляційного суду через Виноградівський районний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

ГоловуючийВ. В. Леньо