РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Алексейчук Ю.М.

з участю:

представника позивача адвоката - Цуняка В.Й.

представника відповідача прокурора - Прокопчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Рівненської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та стягнення витрат на правову допомогу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду із позовом до держави України в особі Рівненської обласної прокуратури про стягнення з Державного бюджету України на його користь шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування , прокуратури або суду, та стягнення витрат на правову допомогу в сумі 592 000 гривень, з яких 442200грн. відшкодування моральної шкоди, та 150000 грн. відшкодування витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26 січня 2017 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.396 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008405 від 05 грудня 2016 року.

21 липня 2017 року відносно нього було складено та затверджено обвинувальний акт, який було направлено до Рівненського міського суду.

Вироком Рівненського міського суду від 06 липня 2020 року по справі №569/11583/17 його визнано невинуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.396 КК України.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 27 липня 2022 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Рівненського міського суду від 06 липня 2020 року щодо нього без змін.

Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду України від 16 січня 2023 року ухвалу Волинського апеляційного суду залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення.

На підставі викладеного, зазначає, що протягом 2017-2022 років він незаконно перебував під слідством та судом. Внаслідок вказаних подій, він постійно перебував під емоційним тиском, оточуючі критично оцінювали його діяльність та ставились до нього з острахом, намагались уникати спілкування з ним. Він та члени його сім`ї відчували постійний пригнічення, острах перед можливістю застосування інших запобіжних заходів, в тому числі тримання під вартою. У зв`язку з чим, він зазнав моральних переживань, було порушено звичайний уклад його життя та нормальні життєві зв`язки.

Щодо нього, як публічної особи, поширювалась неправдива інформація про злочинні діяння, інформація щодо притягнення його до кримінальної відповідальності висвітлювалась у місцевих та всеукраїнських засобах масової інформації, внаслідок чого доведена до відома необмеженому колу осіб. Вказане спричинило негативне ставлення від колег, справа набула значного суспільного резонансу. Його ділова репутація була знищена, ділові партнери відмовлялись йти на перемовини зі ним.

Вважає, що безпідставне притягнення до кримінальної відповідальності, намагання органів обрати щодо нього міру запобіжного заходу, проведення обшуку за місцем його проживання, арешту мого майна, в тому числі автомобіля,тривалий розгляд судами першої, апеляційної та касаційної інстанціями кримінальної справи стосовно нього суттєво погіршили його стан здоров`я.

Таким чином, він має право на стягнення моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та стягнення витрат на правову допомогу.

Розмір моральної шкоди, ним розраховано за період з 26 січня 2017 року (з моменту пред`явлення підозри) по 27 липня 2022 року (до винесення Волинським апеляційним судом ухвали, вступу рішення суду у законну силу), з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати 66 місяців*6700= 442 200,00 грн.,у мінімальному розмірі відповідно до положень Закону № 266/94-ВР.

Також, зазначає, що у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, ним були понесені значні витрати на оплату правової допомоги адвокату. Зокрема, між ним та адвокатом Цуняком В.Й. було укладено договори про надання правової допомоги, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження. За надання правничої допомоги на стадії досудового слідства, суду першої та апеляційної інстанції ним було сплачено гонорар в загальній сумі 150000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Цуняк В.Й. позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити та стягнути 468 600,00 грн. матеріальної шкоди з урахуванням того, що з 01.01.2024 мінімальний розмір заробітної становить 7100,00 грн.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача Рівненської обласної прокуратури - Лихач О.М., просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки, вважає, що позивачем не долучено жодного доказу на підтвердження того, що до прикладу, погіршення його стану здоров`я, негативні наслідки у вигляді захворювань, заподіяно шкоди його репутації, взаємодії з оточуючими настали саме через протиправні дії Рівненської обласної прокуратури. Вважає, що відшкодування шкоди матиме місце лише при наявності негативних наслідків, які настали саме врезультаті незаконних дій правоохоронних органів. Зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатній для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

В силу ч.4 ст.137 ЦПК України закріплено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вважає, що визначена позивачем сума до відшкодування в якості витрат на правову допомогу є неспівмірною. Суб`єктом відповідальності у даному випадку є держава, а не конкретний орган прокуратури. Водночас, будь-яких вимог безпосередньо до Рівненської обласної прокуратури позов не містить.

У судовому засіданні представник відповідача прокурор Прокопчук О.В. позов в частині стягнення моральної шкоди не визнала. Просила відмовити у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди. Позовну вимогу в частині стягнення витрат на правничу допомогу визнала частково на суму 90 000,00 грн.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 липня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 листопада 2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність,як кожного окремо доказу, так і достатній їх взаємозв`язок у сукупності, приходить до наступних висновків.:

Згідно досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, встановлено, що 26 січня 2017 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.396 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008405 від 05 грудня 2016 року.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 06 липня 2020 року у справі № 569/11583/17 ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.396 КК, та виправдано на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України за цим обвинуваченням, з підстав не доведення того, що вчинено кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 27 липня 2022 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Журавського М.В. залишено без задоволення, а вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 06 липня 2020 року щодо ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - без зміни.

Постановою Верховного Суду від 16 січня 2023 року ухвалу Волинського апеляційного суду від 27 липня 2022 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора Войтюка А.М. - без задоволення.

Згідно досліджених у судовому засіданні документів, суд встановив, що 12 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та адвокатом Цуняком В.Й. було укладено договір про надання правової допомоги щодо захистуйого інтересів на досудовому слідстві у органах поліції Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області по кримінальному провадженню №10008405 від 05 грудня 2016 року за ч.2 ст.28 ч.1 ст.396 КК України і до закінчення досудового розслідування.Відповідно до умов вказаного договору, гонорар сторонами визначено в розмірі 60000 грн.

Згідно Розрахунку-звіту від 31 липня 2017 року, за підписами адвоката - Цуняка В.Й. та клієнта ОСОБА_1 , встановлено факт надання адвокатом та прийняття клієнтом послуг за договором про надання правової допомоги від 12.12.2016 року,об`ємом у 79год. та вартістю 60000 грн.

Згідно платіжної інструкції №0.0..1 від 03 лютого2023встановлено , що позивач сплатив АО «Адвокатська контора Цуняка» - Адвокату Цуняку В.Й. 60000грн згідно Договору про надання правової допомоги від 12.12.2016 року.

31 липня 2017 року між ОСОБА_1 та адвокатом- Цуняком В.Й. укладений договір про надання правової допомоги - захисту його інтересівяк обвинуваченого по кримінальному провадженню №10008405 за ч.2 ст.28 ч.1 ст.396 КК України, у суді першої та апеляційної інстанцій. Згідно Додатку №1 від 31.07.2017 року до Договору про надання правової допомоги захисту від 31.07.2017 року, сторонами погоджено, що за виконання умов даного Договору, гонорар на захист у суді першої інстанції встановлюється у фіксованому розмірі, що становить 75000 грн., та у разі оскарження рішення суду першої інстанції, гонорар за апеляційну інстанцію між сторонами погоджено у фіксованому розмірі, що становить 15000 грн. Строки сплати визначених сум гонорарів закріплено між сторонами у Додатку №2 до Договору про надання правової допомоги захисту від 31.07.2017 року.

Згідно Розрахунку-звіту від 10 липня 2020 року, за підписами адвоката - Цуняка В.Й. та клієнта ОСОБА_1 , встановлено факт надання адвокатом та прийняття клієнтом послуг за договором про надання правової допомоги-захисту від 31.07.2017року, об`ємом у 38 год. та вартістю 75000 грн. Згідно платіжної інструкції №0.0..1 від 03.07.2023 року позивач сплатив АО «Адвокатська контора Цуняка» - Адвокату Цуняку В.Й. 75000грн. згідно Договору про надання правової допомоги захисту від 31.07.2017 року.

01 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом-Цуняком В.Й. був укладений Договір про надання правничої допомоги на у формі захисту від 01.09.2020 року у Волинському апеляційному суді при розгляді апеляційної скарги прокурора на вирок Рівненського міського суду від 06 липня 2020 року по справі №569/11583/17, яким його ОСОБА_1 було виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.396 КК України. Згідно Додатку №1 до Договору про надання правничої допомоги на у формі захисту від 01.09.2020 року визначено у фіксованому розмірі 15000грн. Строк сплати визначеної суми гонорари сторони погодили в укладеному Додатку №2 до Договору про надання правничої допомоги на у формі захисту від 01.09.2020 року.

Згідно Розрахунку-звіту від 31 липня 2022 року , підтверджено факт надання послуг адвокатом за Договором про надання правничої допомоги на у формі захисту від 01.09.2020 року, характер правової допомоги, кількість витраченого часу в розмірі 13 год. та вартістю 15000грн., за підписами адвоката - Цуняка В.Й. та клієнта ОСОБА_1 .

Згідно платіжної інструкції №0.0..1 від 03.07.2023 року позивач сплатив АО «Адвокатська контора Цуняка» - Адвокату Цуняку В.Й. 15000грн. згідно Договору про надання правової допомоги захисту від 31.07.2017 року по справі №569/11583/17 у апеляційному суді.

Згідно ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно дост.ст.15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.2 ч.2ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок, зокрема, її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ч.2ст.1176 ЦК України закріплено, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.7ст.1176 ЦК України, визначено порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Таким законом єЗакон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР.

Згідно з п.1 ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ч.2 ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду").

Відповідно до п.1 ст.2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно з п.5 ч.1ст.3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", у випадках, наведених у статті 1 цього закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода.

За приписами ст.4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Нормами ч.5, 6 ст.4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Статтею 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно з п.117,118 постанови Великої палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 201/10234/20, судом роз`яснено, що термін «заява при зверненні потерпілої особи до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди у сенсі Закону № 266/94-ВР та наказу № 6/5/3/41 слід розуміти як вимогу про відшкодування шкоди, і такі справи слід розглядати за правилами позовного провадження. При цьому позивачем у цих справах повинна бути потерпіла особа, а відповідачем - держава в особі відповідного органу.

Крім того, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у Постанові від 27.11.2019 року у справі № 750/6330/17, де у пункті 45 зазначив, що: «загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції.»

Отже, аналізуючи вищевказаний правовий висновок Верховного Суду слідує що у разі вчинення органом державної влади неправомірних дій спричинення моральної шкоди презюмується.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом відповідно до ч.3 ст.13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

На підтвердження вищевказаного висновку суду вказує також, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №201/10234/20 від 08.02.2022 року в якому у пп. 127 та 128 суд виснував, що: положення частини третьої статті 13 Закону № 266/94-ВР, передбачає відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.Зазначена норма містить мінімальну гарантію потерпілій особі - гарантований державою мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який повинні визначити суди у будь-якому випадку. Визначення мінімального розміру моральної шкоди свідчить про неможливість спору щодо її розміру, якщо потерпілою особою заявлено позовну заяву (заява) про відшкодування моральної шкоди саме в такому розмірі, а відтак і неможливість оцінки будь-яких доказів, що впливають на її розмір.

Кримінальне провадження № 0008405 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.396 КК України, щодо ОСОБА_1 завершене постановленням виправдувального вироку суду на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України з підстав недоведення того, що вчинено кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачувався.

Таким чином, підставою звернення позивача до суду з цим позовом є наявне право на відшкодування шкоди, передбачене ч.1 ст.1176 ЦК України, ст.1, 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", так як настав передбачений ч.2 ст.1176 ЦК України та ст.2 вказаного Закону випадок, з яким пов`язується право на відшкодування шкоди (спеціальний делікт).

В п.1.1, 1.2 рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі №1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 серпня 2020 року у справі № 607/10144/18.

Згідно досліджених у судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення 26 січня 2017 року, вироком Рівненського міського суду Рівненської областівід 06.07.2020 по справі №569/11583/17, який залишений без змін ухвалою Волинського апеляційного судувід 27 липня 2022 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст.2, ч.1 ст.396 КК України.

Позивач перебував під слідством та судомз 26 січня 2017 року по 27 липня 2022 року, що складає 5 років, 6 місяців та 2 дні, тобто 66 місяців та 2 днів.

Суд приймає до уваги твердження позивача про те, що перебуваючи такий тривалий час (більше п`яти років) під слідством та судом він перебував під емоційним тиском, відчував пригнічення, зазнав моральних переживань, був змушений з`являтись до слідчого та суду, брати участь в слідчих діях, судових засіданнях, що порушило звичний уклад його життя. Вказані обставини свідчать, що позивачу беззаперечно було завдано моральної шкоди, а отже, доводи відповідача щодо недоведеності факту завдання позивачу моральної шкоди суд відхиляє.

Позивач визначив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 442 200грн. за період з 26 січня 2017 року по 27 липня 2022 року, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" (6700 грн), тобто в гарантованому державою мінімальному розмірі.

Враховуючи вищезазначений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, заявлена позивачем сума моральної шкоди у гарантовано мінімальному розмірі передбаченому Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду",підлягає до задоволення без оцінки доказів щодо її розміру.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність доказів завдання моральної шкоди через протиправні дії Рівненської обласної прокуратури, оскільки моральна шкода у випадках, передбачених ст.1176 ЦК України та ст.4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", відшкодовується особі, щодо якої допущено передбачені ст.1 цього закону дії без встановлення вини органу, що відповідає за відшкодування такої шкоди. Позов пред`явлений позивачем до держави в особі Рівненської обласної прокуратури, так як саме цим органом було затверджено підозру у вчиненні кримінального правопорушення та обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0008405, однак не доведено вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачувався позивач.

Щодо відшкодування позивачу суми за надання професійної правничої допомоги, то суд зазначає наступне:

Відповідно до п.4 ст.3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", у наведених в статті 1 цього закону випадках громадянинові відшкодовуються суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження №0008405 позивач надав договори про надання правничої допомоги та додатки до них, укладені між ним та адвокатом Цуняком В.Й., розрахунки-звіти про факт надання правничої допомоги адвокатом за вказаними договорами із зазначенням характеру виконаної роботи, витраченого часу та їх вартості, долучено платіжної інструкціїпро сплату гонорару.

Вказані докази у їх сукупності, підтверджують вимоги позивача про відшкодування понесених ним витрат на юридичну допомогу у кримінальному провадженні №0008405 у загальному розмірі 150000грн.

Щодо доводів представника відповідача про виключення розрахунку розміру стягнення за надану ОСОБА_1 правову допомогу 5000 грн. яка відповідно до Розрахунку-звіту від 31.07.2017 року надана 12.12.2026 року, тобто до пред`явлення ОСОБА_1 підозри, а саме за Надання консультації щодо кримінального провадження та укладення Договору про надання правової допомоги, то суд вважає за необхідне заначити наступне:

Відповідно до ст.59, ч.3 ст.63, п.6 ч.3 ст.129 Конституції України, та п.13 ч.1 ст.7, ст.20 КПК України, особа має право на захист. Забезпечення права на захист відповідно до ст.7 КПК України, є однією із засад кримінального провадження. За змістом ст.64 Конституції України, конституційне право кожного на правову допомогу у жодному випадку не може бути обмежено.

Відповідно до рішень ЄСПЛ у справах «Сальдуз проти Туреччини», заява №36391/02, п.52, від 27.11.2008 року та «Єрьоменко проти України», заява №32092/02, п.90-91, від 12.06.2008 року, суд зазначив, що для здійснення обвинуваченим свого права на захист йому зазвичай повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника з самого початку провадження.

Як слідує з матеріалів, кримінальне провадження №0008405, по якому обвинувачувався ОСОБА_1 розпочато 05 грудня 2016 року, про що в ЄРДР внесені відповідні відомості.

Отже, враховуючи вищенаведені рішення ЄСПЛ, саме з 05 грудня 2016 року ОСОБА_1 мав всі підстави для отримання ефективної допомоги захисника, а тому укладення угоди від 12.12.2016 року, тобто після 05.12.2016 року відповідає діючому законодавству України, правовим висновкам Верховного Суду та практики ЄСПЛ, а тому доводи представника відповідача в цій частині судом оцінюються критично та до уваги не приймаються.

Суд звертає увагу, що суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, не є тотожними витратам на правничу допомогу, які передбачені ст.137 ЦПК України, оскільки підлягають відшкодуванню відповідно до вимог Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", а тому посилання відповідача на ст.137, 141 ЦПК України безпідставні. Саме такі правові висновкимістяться в Постанові Верховного Суду від 23.02.2021 року у справі №225/4183/18 та Постанові Верховного Суду від 06.12.2023 року у справі №370/463/21.

На підставі вищенаведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на вимогах закону, доведені належними та допустимими доказами , а отже позов підлягає до задоволення.

На підставі наведеного , керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до держави України в особі Рівненської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та стягнення витрат на правову допомогу, задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 468 600 (чотириста шістдесят вісім тисяч шістсот) грн. 00 коп., та витрати на правничу допомогу в сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: держава Україна в особі Рівненської обласної прокуратури , місцезнаходження: 33028, м.Рівне, вул. 16 Липня, 52, .

Повне рішення виготовлене - 04.03.2024 року.

Суддя О.В.Панас