КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/4913/23 Головуючий у суді І інстанції Волошин В.О.
Провадження № 22-ц/824/1473/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 22 січня 2020 року вона перебуває із ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, подружнє життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння, різницю в поглядах на сімейне життя і життєвий устрій, несумісність характерів. Постійні непорозуміння, свідком яких є малолітня дитина, погано впливають на її психічний стан і спричиняють душевні страждання.

Внаслідок систематичного психологічного тиску з боку відповідача, словесних образ, приниження та залякування, вона втратила почуття довіри та любові до нього, що унеможливлює їх подальше спільне проживання як подружжя.

Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, так як він суперечить її інтересам, а також носить формальний характер без наявності об`єктивної можливості для його збереження.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 22 січня 2020 року Голосіївським районним у м. Києві ВДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 10 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 ), - розірвано. Після розірвання шлюбу прізвища сторін залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що після спливу встановленого строку для примирення, який надався за заявою відповідача, примирення не відбулося, про що повідомила позивачка, шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про підсудність.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що районний суд розглянув зазначену справу за його відсутності без належного повідомлення про розгляд справи і отримання ключових процесуальних документів, чим допустив порушення процесуального принципу рівності сторін, що позбавило відповідача надати свої заперечення і доводи по суті позову, а також заявити про необхідність дотримання положень процесуального закону щодо підсудності даного спору, що є істотним у цій справі, оскільки незважаючи на те, що обидві сторони є громадянами України та мають адреси реєстрації місця проживання в Україні, вони фактично проживають на території Франції, що підтверджується посвідками на проживання на території Французької Республіки.

Отже, вказана справа розглянута судом з порушенням встановлених законом правил підсудності, оскільки Шевченківський районний суд м. Києва не є належним судом, бо підсудність йому не визначалася відповідно до приписів статті 29 ЦПК України. Суд апеляційної інстанції також не наділений повноваженнями самостійно визначити суд, якому територіально підсудна справа про розірвання шлюбу, оскільки визначення підсудності даної справи належить до компетенції судді Верховного Суду. За таких обставин ОСОБА_1 вважає, що наявні передбачені законом підстави для повернення справи до суду першої інстанції для вирішення питання про дотримання правил підсудності у встановленому статтею 29 ЦПК України порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки - адвокат Пащенко П.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи відповідачає безпідставними, оскільки суд першої інстанції не допустив порушення процесуальних норм, які б призвели до неправильного вирішення справи, повно і всебічно з`ясував дійсні обставини спірних правовідносин та належним чином оцінив подані сторонами докази, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Свої заперечення обґрунтовує зокрема тим, що відповідач знав про розгляд справи в суді першої інстанції, адже 18 липня 2023 року подавав клопотання про надання строку на примирення та зупинення провадження у справі, вказуючи адресу свого проживання саме у Шевченківському районі м. Києва, тобто міг скористатись своїм правом щодо подання заяв про непідсудність справи, якби зазначені ним обставини проживання сторін за межами України в дійсності існували, тому згідно із частиною другою статті 378 ЦПК України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості направляти справу на новий розгляд у зв`язку з порушенням правил територіальної юрисдикції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивачки - адвокат Пащенко П.М. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції в силі як таке, що відповідає вимогам процесуального законодавства.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомленізавчасно і належним чином, ОСОБА_1 надіслав клопотання про відкладення судового розгляду справи у зв`язку з тим, що він та його представник - адвокат Пасічник К.М. наразі проживають за кордоном.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, процесуальним законом суду апеляційної інстанції надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи та/або їх представників, а неможливість вирішення спору (питання) у відповідному судовому засіданні без участі особи, яка не з`явилась (статті 240 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини також неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04).

Виходячи з наведеного, колегія суддів у межах своїх повноважень дійшла висновку про визнання неявки ОСОБА_1 в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи та з огляду на те, що він належним чином повідомлений про судове засідання в суді апеляційної інстанції, з урахуванням категорії справи, яка є малозначною,доводів апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції та заперечень відзиву на неї, на підставі статей 369, 372 ЦПК України ухвалила проводити розгляд справи за відсутності відповідача, який не з`явився в судове засідання та не вжив заходів для прийняття участі у розгляді справи в один із альтернативних способів, передбачених процесуальним законом.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 січня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Голосіївському районному у м. Києві ВДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що було складено відповідний актовий запис № 10 (а.с. 5).

Під час перебування в шлюбі у подружжя народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

З матеріалів справи вбачається, що адресою реєстрації місця проживання відповідача є: АДРЕСА_1 , а адресою реєстрації місця проживання позивачки: АДРЕСА_2 , що підтверджується копіямипаспортів громадянина України з відповідними відмітками (а.с .7, 8).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2023 року за клопотанням ОСОБА_1 сторонам було надано строк для примирення до 04 жовтня 2023 року, проте бажаного результату це не дало, примирення між сторонами не відбулося, про що повідомила позивачка у заяві від 04 жовтня 2023 року та наполягала на розірванні шлюбу (а.с. 68).

Статті 15 ЦК України та 4 ЦПК України передбачають право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Ураховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_2 зазначила, що шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинені, спільне господарство сторони не ведуть та проживають окремо, шлюб існує лише формально і примирення не можливе.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже, збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка під час розгляду справи в суді першої інстанції не мала наміру зберігати свій шлюб.

Заперечуючи можливість збереження шлюбу з відповідачем, позивачка посилалась на те, між ними не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, зокрема, внаслідок протилежних характерів та різного ставлення до життя, відсутності взаєморозуміння, наявності різних поглядів на подружнє життя, що призводило до конфліктних ситуацій. Шлюбні відносини вони не підтримують та не ведуть спільного господарства, наполягала на розірванні шлюбу, так як його збереження суперечить її інтересам.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у березні 2023 року також звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом встановлення способів участі батька у вихованні дитини, який ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року було направлено за належною підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя позивачки з відповідачем не складається внаслідок несумісність характерів та різне ставлення до життя, сім`я сторін фактично розпалася та існує лише формально і зберегти її вже неможливо.

Таким чином, зважаючи на наведені вище норми права і встановивши, що між сторонами фактично не існує шлюбно-сімейних стосунків, а подальше спільне життя і збереження сім`ї є недоцільним та суперечить інтересам як позивачки, яка відмовлялася зберегти шлюб, так і відповідача, який також пред`явив в суді вимоги про розірвання шлюбу, суд першої інстанції, урахувавши конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами.

Доводи апеляційної скарги стосовно неповідомлення відповідача судом першої інстанції про розгляд справи є безпідставними, оскільки на підставі ухвали суду від 27 березня 2023 року розгляд справи здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а ОСОБА_4 було достеменно відомо про наявність у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва зазначеної справи, що вбачається зі змісту його клопотання про надання строку на примирення та зупинення провадження у справі (а.с. 23-43).

Відповідно до частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (частина друга статті 274 ЦПК України).

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи про розірвання шлюбу(пункт 4).

Частина четверта статті 274 ЦПК України містить імперативну норму, яка визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження.

Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин, зокрема пунктом 1 частини четвертої вказаної статті визначено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Як визначено у частині п`ятій статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Сторони не заявляли окремих клопотань про перехід до розгляду справи за правилами загального або спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, а відповідач не заперечував проти розгляду справи упорядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Врахувавши вказані обставини та вимоги статті 19, частини третьої статті 274 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтовано визнав розглядувану справу справою незначної складності та дійшов висновку про можливість її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, які у повному обсязі мали можливість реалізували свої процесуальні права та обов`язки.

Посилання апеляційної скарги на те, що вказана справа розглянута місцевим судом з порушенням встановлених законом правил територіальної підсудності, оскільки сторони фактично проживають на території Франції, тому відповідно до приписів статті 29 ЦПК України визначення підсудності даної справи належить до компетенції судді Верховного Суду, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.

Статтею 378 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Аналіз матеріали справи свідчить, що ОСОБА_1 при розгляді справи судом першої інстанції не заявляв про непідсудність справи Шевченківському районному суду м. Києва, більше того сам пред`явив позов про розірвання шлюбу та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною до цього суду, тому підстави для скасування оскарженого рішення згідно із частиною другою статті 378 ЦПК України відсутні.

Суд першої інстанції забезпечив сторонам можливість доводити свої вимоги та заперечення у відкритому змагальному процесі, переконався, що відповідачу було достеменно відомо про розгляд справи про розірвання шлюбу в судовому порядку, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, встановив обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що, відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 рокуу даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 лютого 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній