Житомирський апеляційний суд
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Борисюка Р.М..,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №296/11306/23 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Маслак В.П. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, у якому просив стягнути з Виконавчого комітету Житомирської міської ради моральну шкоду завдану неправомірними діями у розмірі 100000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказував, що з 1987 року перебував у загальній черзі для отримання житла в УМВС України в Житомирській області. З 1990 року разом із сім`єю у складі дружини та двох доньок був внесений у списки осіб для першочергового отримання житла, а з 1992 року - у списки першочергового отримання житла, як ліквідатор аварії на ЧАЕС. 14 травня 2004 року отримав ордер на вселення чотирьох осіб у трикімнатну квартиру. В подальшому, 16.09.2015 УМВС України в Житомирській області ліквідовано та виключено з переліку підприємств, установ, організацій, які здійснюють квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем їх роботи. Після звернення позивача до Виконавчого комітету Житомирської міської ради з приводу внесення його у списки осіб, які потребують поліпшення житлових умов із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку, йому було відмовлено. Позивач вказує, що постановою Житомирського апеляційного суду від 25.01.2022 у справі № 296/5268/20 дії Виконавчого комітету Житомирської міської ради визнано неправомірними та зобов`язано внести ОСОБА_1 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла за часу перебування на квартирному обліку. 22 лютого 2023 року за запрошенням з`явився на засідання комісії з приводу внесення в списки для отримання житла, на якому було роз`яснено про необхідність надати пакет документів для формування облікової справи, який він надав 15.05.2023 року. В подальшому, 09.10.2023 ОСОБА_1 повторно звернувся до виконавчого комітету Житомирської міської ради із заявою згідно якої просив надати письмову відповідь про перебування в черзі на отримання житла. Позивач стверджує, що триваючі (починаючи з 2018 року), неправомірні дії відповідача завдали йому моральної шкоди, яка полягає у створенні перешкод та незручностей, які змушений був долати, щоб відновити порушене право на внесення у списки осіб для отримання житла. Також ОСОБА_1 стверджує, що зазнав психологічного навантаження, втратив емоційну стабільність та був позбавлений можливості вільно, нормально спілкуватись із оточуючими та близькими людьми. Позивач оцінив завдану моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10 січня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у відповідності до приписів ч.4 ст.82 ЦПК України, позивачу не потрібно доводи в суді обставини щодо неправомірностей дій відповідача стосовно не внесення його та членів сім`ї у списки осіб для отримання житла , так як ці обставини встановлені постановою суду апеляційної інстанції від 25.01.2022 року. Висновки суду суперечать обставинам справи, наявним доказам, приписам матеріального права. Висновки суду суперечать змісту позовної заяви, а докази надані позивачем не досліджувалися. У даній справі неправомірні дії відповідача тривають з 2018 року і це встановлено судовим рішенням. Суд першої інстанції відійшов від єдиної правозастосовної практики Верховного Суду та Європейського Суду з прав людини.

29 лютого 2024 року на адресу Житомирського апеляційного суду надійшов відзив від Виконавчого комітету Житомирської міської ради у якому просить залишити рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10.01.2024 без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Зазначає, що відповідно до пункту 6 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 01.03.2023 № 188 Про взяття на квартирний облік, включення до списків першочергового та позачергового одержання жилих приміщень і упорядкування черги за місцем проживання, внесено ОСОБА_1 , 1959 р.н., та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла у виконавчому комітеті міської ради з часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи. 09 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Житомирської міської ради з заявою, в якій просив надати відповідь стосовно перебування в черзі (чергах). Повідомляємо, що листом від 07 листопада 2023 року за № 25/ В-8468/2875 ОСОБА_1 надана відповідь, де повторно роз`яснено, що йому необхідно надати документи для формування облікової справи по квартирному обліку та надано перелік цих документів. листом від 16.03.2023 № 25/В-2033/491 ОСОБА_1 було поінформовано про необхідність надання документів для формування облікової справи по квартирному обліку та надано перелік цих документів. Станом на 28 лютого 2024 року ОСОБА_1 надав у відділ по обліку та розподілу жилої площі міської ради лише частину документів згідно надісланого переліку. ОСОБА_1 , вказуючи розмір моральної шкоди, нічим не обґрунтовує, чому саме таку суму він просить стягнути. Отже, відсутні підстави для задоволення позову.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч.1 ст.369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Встановлено, що у червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом мотивуючи його тим, що з 1987 року разом зі своєю сім`єю у складі чотирьох осіб перебував у загальній черзі для отримання житла в Управлінні Міністерства Внутрішніх справ України в Житомирській області. У 1990 році був внесений у списки осіб для першочергового отримання житла, а з 1992 року був включений до списку осіб, які мають право на позачергове забезпечення житлом як ліквідатор аварії на Чорнобильській АЕС. 14 травня 2004 року на підставі рішення житлово-побутової комісії УМВС України в Житомирській області від 26 лютого 2002 року йому видано ордер на вселення його сім`ї у складі чотирьох осіб( колишньої дружини та двох дочок) у квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира складається із трьох кімнат, житловою площею 35,6 кв.м. 26 червня 2002 року рішенням житлово-побутової комісії УМВС України у Житомирській області його знято з квартирного обліку. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2017 року зазначене рішення житлово-побутової комісії скасовано. Окрім того, позивач зазначає, що постановою Верховного Суду у справі №296/3527/18 від 06 травня 2020 року встановлено, що наведеним вище рішенням він фактично поновлений у списках осіб, які перебувають на квартирному обліку. Однак, у задоволенні його позовних вимог про захист житлових прав було відмовлено з тих підстав, що він звернувся із цими позовними вимогами до неналежного відповідача. Також вказував, що відповідно до положень статті 20 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи він має право на додаткову житлову площу. Враховуючи вищезазначені обставини, він звернувся до відповідача із заявою про внесення його разом із членами сім`ї у списки осіб для отримання житла, з врахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку. Проте, у задоволенні його заяви було відмовлено з тих підстав, що йому надано житлове приміщення. просив визнати неправомірними дії та бездіяльність виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо невнесення його разом із членами його сім`ї у списки осіб для отримання житла, із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку. Враховуючи вищенаведене, просив зобов`язати відповідача внести його разом із членами сім`ї у списки осіб для отримання житла (поліпшення житлових умов) з часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи ( в загальну чергу з 1987 року; з 1990 року першочергового отримання житла; з 1992 року - позачергового отримання житла). Окрім того, просив зобов`язати відповідача протягом року забезпечити його разом із сім`єю житловою площею відповідно до положень статті 20 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішенням Корольовського районного суду Житомирської області від 01 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 25.01.2022 рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 липня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Визнано неправомірними дії виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо невнесення ОСОБА_1 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи. Зобов`язано виконавчий комітет Житомирської міської ради внести ОСОБА_1 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла з часу перебування на квартирному за місцем роботи. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Виконавчий лист по справі №296/5268/20 Корольовським районним судом м.Житомира видано ОСОБА_1 17.01.2023 року.

Виконавче провадження відкрито на підставі вищевказаного виконавчого листа - 26.01.2023 року.

Розглядаючи даний спір колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим та підстав для її скасування немає, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За положеннями статті 129-1 Конституції України обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства.

Частинами першою та другою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) вказала, що необхідною умовою для притягнення Держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач.

Частиною першою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2021 року у справі № 405/500/18 (провадження № 61-14498св20), зазначено, що лише факт тривалого невиконання рішення суду та дії/бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між невиконанням/несвоєчасним виконанням рішення суду та завданою шкодою.

Вбачається, що згідно витягу із рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 01.03.2023 №188 виконавчий комітет міської ради вирішив внести ОСОБА_1 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла у виконавчому комітеті міської ради з часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи. Підстава: постанова Житомирського апеляційного суду від 25.01.2022 по справі №296/5268/20.

Листом №25/В-2033 від 02.03.2023 з питання перебування на квартирному обліку у виконавчому комітеті міської ради позивачу повідомлено, що на виконання постанови Житомирського апеляційного суду від 25.01.2022 по справі №296/5268/20 виконавчий комітет вирішив внести ОСОБА_1 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла у виконавчому комітеті міської ради з часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи. Водночас повідомлено, що облікові справи зберігаються протягом 5 років після одержання громадянами жилих приміщень (зняття їх з квартирного обліку). Після закінчення вказаного строку справи знищуються в установленому порядку та необхідність надання документів для формування облікової справи.

Відповідачем, Виконавчим комітетом Житомирської міської ради надано копію листа від 07.11.2023 №25/В-8464/2875, згідно якого, повідомлено ОСОБА_1 , що відсутні підстави для визначення черговості перебування останнього та членів його сім`ї на квартирному обліку у виконавчому комітеті, оскільки надано лише частину документів згідно переліку, наданого останнім.

Як підставу для звернення до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказує на те, що відповідач не виконує постанову Житомирського апеляційного суду від 25.01.2022 по справі № 296/5268/20 та допускає бездіяльність, яка полягає у невнесенні його та членів його сім`ї у списки осіб, які потребують поліпшення житлових умов, ненаданні відповіді на звернення позивача стосовно визначення черги на отримання житла. Вказаними неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, розмір якої останній оцінив в сумі 100000,00 грн.

Вбачається, що постановою Житомирського апеляційного суду від 25.01.2022 у справі №296/5268/20, були відновлені порушені права позивача на предмет внесення ОСОБА_2 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла з часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи. Вказане судове рішення виконано, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 01.03.2023 №188: виконавчий комітет міської ради вирішив внести ОСОБА_1 та членів його сім`ї у списки осіб для отримання житла у виконавчому комітеті міської ради з часу перебування на квартирному обліку за місцем роботи. Підстава: постанова Житомирського апеляційного суду від 25.01.2022 по справі №296/5268/20.

ОСОБА_1 не доведено належними доказами той факт, що незаконними діями чи бездіяльністю Виконавчого комітету Житомирської міської ради йому було завдано моральної шкоди, у зв`язку із невиконанням судового рішення.

Окрім того, предметом позову є стягнення моральної шкоди за тривале невиконання судового рішення, а не оскарження незаконних дій (бездіяльності) відповідача, що полягає у відмові визначити (повідомити) позивачу номер черги на отримання житла.

З огляду на викладене, суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов вірного висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту та розміру завданої йому моральної шкоди в наслідок невиконання відповідачем судового рішення у справі № 296/5268/20, що є його процесуальним обов`язком. Крім того, позивачем не доведено заявлений ним розмір моральної шкоди, а також відсутній причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та завданою шкодою.

Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19).

Посилання в апеляційній скарзі на судову практику Верховного Суду у цій категорії справ є безпідставними, оскільки беззаперечно, що для доведення позову про відшкодування шкоди позивач має довести наявність складових цивільно-правової відповідальності і у конкретній справі процес доказування, а отже, і правозастосування буде різним.

У зв`язку з цим, відхиляються й доводи апеляційної скарги щодо посилання на практику ЄСПЛ, як такі, що не свідчать про незаконність судових рішень у цій справі.

Відтак, аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді