СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/24600/23

пр. № 2/759/1190/24

06 березня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва, у складі головуючої судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Натальчук А.І., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

В обґрунтування позову зазначив, що 12.02.1973 року на підставі рішення Виконкому Районної ради № 15 від 15.01.1973 року видано ордер його дідусю, ОСОБА_3 , на жиле приміщення 43,58 м2 в квартирі АДРЕСА_1 , на склад сім`ї із чотирьох осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_6 - донька.

26.06.2007 року рішенням Київської міської Ради № 932/1593 вул. 50-річчя Жовтня було перейменовано на проспект Леся Курбаса. На підставі цього рішення вказана квартира отримала адресу: АДРЕСА_2 .

Квартира не приватизована. Особовий рахунок на квартиру жилою площею 42,00 м2, загальною площею 59,50 м2 за адресою: АДРЕСА_3 , відкрито на ім`я - ОСОБА_3 .

Його дідусь, ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 - його бабуся та ОСОБА_5 - його дядько, які вселились, як члени сім`ї наймача, знялись з місця реєстрації в кв. АДРЕСА_4 , ще задовго до смерті дідуся.

ОСОБА_6 , яка вселилась в вищевказану квартиру як член сім`ї наймача, є його матір`ю.

Після народження він був прописаний у вищевказаній квартирі 08.07.1989 року, за місцем проживання його матері, ОСОБА_7 .

Отже, він з народження по сьогоднішній день зареєстрований та весь цей час (за винятком періоду з 16.01.2003 року по 01.09.2006 року) проживав та продовжує проживати в квартирі АДРЕСА_4 .

В період з 16.01.2003 року по 01.09.2006 року він перебував на повному державному утриманні та навчався в санаторній загальноосвітній школі- інтернаті № 21 для дітей сиріт та дітей, що залишились без батьківської опіки, у зв`язку з тим, що мою матір, ОСОБА_7 , було позбавлено батьківських прав щодо нього та відповідача.

Після школи-інтернату він змушений був повернутись за місцем його реєстрації, оскільки за ним відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР зберігалось право користування вищезазначеним житловим приміщенням. На той час в квартирі також проживала його матір, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його матір, ОСОБА_8 , не переоформила на себе договір найму квартири, оскільки зловживала спиртними напоями.

Вказав, що на даний час за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано місце проживання 2 (двох) осіб, серед яких він. Інша особа, що зареєстрована за згаданою вище адресою, - його брат, ОСОБА_2 , який з 14.10.1994 року був прописаний за місцем проживання їх матері, ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_1 , й де зареєстрований по сьогоднішній день.

В 2003 році відповідач був усиновлений, однак досі не знятий з реєстрації. Будь-яких даних про місце перебування відповідача йому не відомо, всі його спроби знайти брата не принесли жодних результатів.

Факт реєстрації відповідача у вищевказаній квартирі перешкоджає йому в користуванні квартирою, оскільки він несе додаткові матеріальні витрати, сплачуючи рахунки за житлово-комунальні послуги, які нараховуються в тому числі і на відповідача, який зареєстрований в даній квартирі формально.

Зазначив, що його мати, ОСОБА_7 , через зловживання алкогольними напоями накопичила великі борги за комунальні послуги. Після школи-інтернату він пішов навчатись в училище, тому деякий час не мав фінансової можливості платити за житлово-комунальні послуги, оскільки мав забезпечувати свої власні мінімальні потреби. На даний час, він не тільки сплачує комунальні послуги, але й змушений гасити борги, що були накопичені його матір`ю, тому рахує кожну копійку.

Вважав, що сукупність зазначених обставин дає підстави для звернення з позовом до суду на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР про визнання відповідача особою, що втратила право на користування житлом, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Постановлено повідомити відповідача по справі ОСОБА_2 , про розгляд даної справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. (а.с. 46-47).

У судове засідання представник позивача не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, тому відповідно ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Частина 1 ст. 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи.

Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі від 19.12.2023 року.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомив, жодних клопотань чи заяв на адресу суду не направляв.

За правилами ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на те, що учасники справи належним чином повідомлені про судове засідання, суд прийшов до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами.

Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні не подавались.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов насупного висновку.

Судом встановлено, що 12.02.1973 року на підставі рішення Виконкому Районної ради № 15 від 15.01.1973 року ОСОБА_3 видано ордер № 199334 на жиле приміщення 43,58 м2 в квартирі АДРЕСА_1 , на склад сім`ї із чотирьох осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_6 - донька (а.с. 15).

26.06.2007 року рішенням Київської міської Ради № 932/1593 вул. 50-річчя Жовтня було перейменовано на проспект Леся Курбаса.

Згідно відповіді Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації № 107-6445 від 04.10.20223 року на адвокатський запит від 03.10.2023 року № 01/09/23, квартира АДРЕСА_1 не приватизована (а.с. 34).

Особовий рахунок на квартиру жилою площею 42,00 м2, загальною площею 59,50 м2 за адресою: АДРЕСА_3 , відкрито на ім`я - ОСОБА_3 (а.с. 19).

Також, судом встановлено, що 09.11.1984 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_9 , актовий запис № 1776, прізвище після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_10 (а.с. 20).

Згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 (повторно), виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві. ОСОБА_8 є матір`ю позивача ОСОБА_1 (а.с. 14).

Згідно довідки форми № 3 від 11.10.2006 року № 392 у АДРЕСА_5 зареєстровані та проживають: ОСОБА_3 - знятий з реєстраційного обліку 03.08.1993 року (власник особового рахунку), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (дочка) з 29.04.1983 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (онук) з 08.07.1987 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (онук) з 14.10.1994 року, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (онук) з 27.05.1986 року (а.с. 19).

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 04.12.2000 року, видного Відділом реєстрації смерті у місті Києві, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18).

Згідно рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 16.02.2001 року ОСОБА_8 , 1967 року народження, позбавлено батьківських прав відносно синів ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 24-26).

Згідно довідки Навчально-реабілатійного центру № 21 Оболонського району м. Києва № 456 від 02.10.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 16.01.2003 року по 01.09.2006 року, навчався в санаторній загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІ ступенів № 21 для дітей-сиріт та дітей, що залишились без батьківської опіки, з психоневрологічними захворюваннями (а.с. 22).

З довідки Спеціального загальноосвітнього дитячого будинку «Малятко» № 296 від 02.07.2004 року та відповіді Служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації № 05.10.2023 року № 40-1952 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , виховувався в дитячому будинку « Малятко » на повному державному утриманні як дитина, що позбавлена батьківського піклування, з 14.02.2022 року. Усиновлений в 2003 році (а.с. 30, 31).

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 24.02.2014 року, видного Відділом реєстрації смерті у м. Києві, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 27).

Встановлено, що договір найму квартири АДРЕСА_1 не переоформлено, власником особового разунку значиться ОСОБА_3 .

Також, встановлено, що на даний час за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано місце проживання 2 (двох) осіб - сторін у справі (а.с. 43).

Згідно акту № 148 про фактичне не проживання осіб від 02.10.2023 року, за підписом начальника ЖЕД-2 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», ОСОБА_16 , який зареєстрований в квартирі АДРЕСА_4 фактично в останній не проживає з 2003 року по теперішній час (а.с. 32).

Відповідно до експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/1694-п від 09.11.2023 року українські правописи прізвища ОСОБА_17 і ОСОБА_10 в наданих документах, є ідентичними (а.с. 33).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

У ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У ч. 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України та Житловим кодексом України.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки само по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЖК України.

Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне користування майном, крім того, істотно впливає на розмір щомісячних комунальних послуг, які він змушений платити самостійно.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.

Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 року). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 року), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 року).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У ч. 1 ст. 61 ЖК України встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.03.2020 року у справі №182/6536/13-ц (провадження №61-23089св19) зазначено, що аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. (див. постанову Верховного Суду від 24.10.2018 року справа №490/12384/16-ц, провадження № 61-37646св18).

Крім того, у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Передбачених ч. 2 ст. 71 ЖК України випадків, коли жиле приміщення зберігається за відсутнім членом сім`ї наймача понад шість місяців, у судовому засіданні не встановлено.

Підстав для продовження строку відсутності відповідача у спірній квартирі понад шість місяців не виявлено, а відтак, відповідача слід визнати таким, що втратив право користування останньою.

Виходячи з наведеного, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням (квартирою) у будинках державного і громадського житлового фонду, у разі їх відсутності у жилому приміщенні без поважних причин понад шість місяців.

При вирішенні питання про втрату наймачем або членами його сім`ї права користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін їх відсутності та поважність причини такої відсутності.

Враховуючи термін відсутності відповідача у квартирі, в тому числі і не реалізацію відповідачем права на вселення, суд вважає, що не визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням порушує принцип правової визначеності для позивача, який звертається до суду із позовними вимогами про визнання відповідача втратившим право користування житловим приміщенням.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню, оскільки як встановлено судом відповідач більше шести місяців у спірній квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, не несе інших витрат по утриманню житла.

Будь-яких доказів того, що відповідачу чиняться перешкоди в користуванні спірною квартирою, та останній несе витрати по її утриманню, чи в спірній квартирі знаходяться речі відповідача до суду не надано.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 13, 14, 82, 206, 223, 259, 263-265, 268, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Н.О. Горбенко