Житомирський апеляційний суд
Справа №293/1407/23 Головуючий у 1-й інст. Проценко Л. Й.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №293/1407/23 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Проценко Л.Й. в смт. Черняхів,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_4 в інтересах ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути із ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість, яка складається з 16758,24 грн вартості неповернутого обладнання та 84 400,00 грн орендної плати.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 19.04.2021 між ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди №А00109860, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти визначене договором обладнання, сплачувати орендну плату за його користування, а по закінченню строку дії договору повернути майно орендодавцю. Вказує, що орендна плата за користування обладнанням розраховується на підставі розцінок орендодавця з розрахунку за одну добу й вказується у відповідному додатку до договору, який є його невід`ємною частиною. Орендна плата розраховується орендодавцем і підлягає оплаті орендарем з дати, зазначеної сторонами в акті прийому-передачі обладнання в оренду. Орендна плата нараховується до дати підписання сторонами акту повернення обладнання з тимчасового користування (п.2.1. Договору).

Стверджує, що в рамках дії договору, згідно акту передачі обладнання в оренду на строк з 19.04.2021 по 24.04.2021 орендодавець передав орендарю в оренду обладнання, а саме: опалубку в кількості 1 шт., загальною вартістю 16758,24 грн., вартість оренди обладнання 100,00 грн/доба, що підтверджується актом передачі обладнання в тимчасове користування від 19.04.2021 (додаток №1 до договору). Вказує, що відповідачем допущено порушення зобов`язання за договором оренди та не повернуто обладнання, а саме: опалубку в кількості 1 шт., вартістю 16758,24 грн., та не сплачена орендна плати за період фактичного користування обладнанням, з вартістю оренди 100,00 грн/доба на строк з 19.04.2021 по 24.04.2021. Зазначає, що в порядку досудового врегулювання на адресу орендаря було направлено повідомлення (вимогу) за договором оренди від 05.09.2023 з вимогами негайно повернути обладнання та погасити заборгованість по орендній платі, однак вимога була залишена без реагування. Вказує, що станом на 05.09.2023 розмір заборгованості відповідача за договором оренди становить 101 158,24 грн. Враховуючи вищевикладене просила задовольнити позов ФОП ОСОБА_1 в повному обсязі.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2023 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди №А00109860 від 19.04.2021 у загальному розмірі 101 158,24 грн., з яких 16 758,24 грн вартість обладнання, 84 400,00 грн орендна плата та 1073,60 грн сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що про існування судового спору з ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було невідомо, а обладнання, вартість якого позивач просить стягнути було повернуто. Зазначає, що суд першої інстанції жодним чином не повідомляв відповідача ні про існування відкритого судового провадження ні про час та дату судового засідання. Вказує, що відповідач був позбавлений можливості надати суду докази та навести свої заперечення проти позову. Стверджує, що обладнання за договором оренди №А00109860 від 19.04.2021 було повернуто ОСОБА_2 у серпні 2021 року. Звертає увагу на те, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості. Враховуючи викладене просить скасувати рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2023 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 19.04.2021 між ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди №А00109860, за яким орендодавець зобов`язався передати, а орендар прийняти в тимчасове оплатне користування будівельне та інше обладнання, а орендар зобов`язався виплачувати орендодавцю орендну плату і після закінчення терміну оренди повернути йому зазначене обладнання.

Пунктом 1.2. договору оренди визначено, що найменування обладнання, що передається в оренду, його комплектація, заставна вартість, ціна оренди, мінімальний строк оренди вказуються у відповідних додатках до цього договору, який є невід`ємною частиною договору.

Орендна плата за користування обладнанням розраховується на підставі розцінок орендодавця з розрахунку за одну добу й вказується у відповідному додатку до договору, який є його невід`ємною частиною. Орендна плата розраховується орендодавцем і підлягає оплаті орендарем з дати, зазначеної сторонами в акті прийому-передачі обладнання в оренду. Орендна плата нараховується до дати підписання сторонами акту повернення обладнання з тимчасового користування (п. 2.1. договору).

Відповідно до п.2.2 договору оренди, вартість оренди, зазначена у відповідному додатку, дійсна й не підлягає зміні орендодавцем за умови 100% передоплати орендарем вартості оренди за весь період, зазначений сторонами в акті передачі обладнання в тимчасове користування.

В силу п.3.1. договору оренди, орендар проводить передоплату за оренду обладнання у розмірі 100% на підставі відповідного додатку до договору не пізніше дати передачі обладнання в оренду.

Згідно з п.3.3 договору оренди, гарантійний платіж означає платіж по забезпеченню виконання орендарем зобов`язань за цим договором, та сплачується орендодавцеві, не пізніше дати передачі обладнання в оренду. Розмір гарантійного платежу зазначається у відповідному додатку і повертається орендарю на умовах, визначених цим договором. Гарантійний платіж знаходиться у орендодавця без нарахування будь-яких відсотків. Гарантійний платіж орендодавець самостійно використовує у випадку несплати орендної плати, та/або компенсує за рахунок гарантійного платежу будь-які збитки, заподіяні з вини орендаря, та/або зараховує у якості штрафної санкції (п.3.3.1. договору оренди).

Відповідно до п. 3.4 договору оренди, у випадку продовження терміну оренди або часу фактичного користування обладнанням, орендар зобов`язаний провести 100% передоплату за користування обладнанням понад раніше обумовленого сторонами терміну за користування обладнанням за наступний період оренди. Оплата нараховується з наступного дня, що слідує за датою закінчення попереднього терміну оренди. Оплата за продовження терміну оренди проводиться в день, що відповідає даті закінчення попереднього терміну оренди.

Початок перебігу строку оренди кожної одиниці обладнання, зазначеного у відповідному додатку до цього договору, за який нараховується орендна плата, відраховується з дати передачі обладнання за актом передачі обладнання в тимчасове користування (п. 4.1. договору).

Термін оренди обладнання розраховується як різниця між датою приймання обладнання з оренди й датою передачі в оренду, за умови 100% повернення обладнання в технічно справному незабрудненому стані (п. 4.3 договору).

В силу п. 4.4 договору, при намірі орендаря продовжити термін оренди останній зобов`язаний провести 100% передоплату за користування обладнанням понад раніше обумовленого сторонами терміну оренди за наступний погоджений сторонами термін оренди. Якщо до моменту закінчення обумовленого сторонами терміну оренди орендар не здійснив оплату наступного погодженого сторонами періоду оренди, обладнання повинне бути повернуте орендарем протягом двох днів з моменту закінчення терміну оренди. У випадку не повернення обладнання у зв`язку із закінченням терміну оренди в дводенний строк, орендодавець має право, зокрема відмовитися від прийняття обладнання, про що зобов`язаний сповістити орендаря (в т.ч. в телефонному режимі або за допомогою електронної пошти). Орендар у такому випадку зобов`язаний відшкодувати орендодавцеві збитки (вартість обладнання) протягом 7 днів з моменту закінчення терміну оренди та/або отримання повідомлення про відмову від прийняття обладнання (п.4.4. договору).

Згідно з п.5.5 договору оренди, орендар повинен повернути обладнання в день i час закінчення строку оренди, зазначеного у відповідному додатку до цього договору та/або в акті передачі, або зазначений у вимозі орендодавця про повернення обладнання строк, у визначених договором випадках.

Відповідно до п. 7.1 договору оренди, за невиконання або неналежне виконання умов даного договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 7.2 договору оренди, за прострочення повернення майна по закінченню терміну оренди зазначеного в акті передачі обладнання в тимчасове користування додатку до договору орендар сплачує неустойку (пеню) в розмірі подвійної орендної плати за користування обладнанням після закінчення терміну оренди за кожен день прострочення без обмеження терміну нарахування такої неустойки.

Відповідно до п. 7.6.1 договору оренди, у передбачених в п. 7.6 договору випадках нарахування неустойки припиняється з дня слідуючого за днем оплати орендарем виставленого орендодавцем рахунку та підписання сторонами акту повернення обладнання.

В силу п.8.3 договору оренди, несвоєчасне або неповне внесення орендної плати, є зокрема підставою для дострокового розірвання договору з боку орендодавця.

Відповідно до додатку №1 до договору оренди обладнання №А00109860 від 19 квітня 2021 року вартість обладнання, що передається в оренду складає 16 758,24 грн. Вартість оренди обладнання становить 100 грн/доба.

Згідно прибуткового касового ордеру №2591 від 19.04.2021 підтверджено здійснення орендарем передоплати вартості оренди на суму 2500,00 грн.

В порядку досудового врегулювання на адресу орендаря було направлено повідомлення (вимогу) за договором оренди від 05.09.2023 з вимогами негайно повернути обладнання та погасити заборгованість по орендній платі.

Станом на 05.09.2023 розмір заборгованості відповідача перед позивачем за договором оренди становить 101 158,24 грн, з яких: 16 758,24 грн вартість обладнання згідно додатку №1 до договору від 19.04.2021 та 844 00,00 грн сума заборгованості по орендній платі за період з 19.04.2021 по 05.09.2023 (869 діб х 100/доба) - 2500,00 грн (плата вартості оренди за гарантійний платіж).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (частини перша, друга та п`ята статті 12 ЦПК України).

Особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб (стаття 43 ЦПК України).

Відповідно до статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилаються учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).

Частиною 11 ст. 128 ЦПК України передбачено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У рішеннях ЄСПЛ від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України», від 03 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» зазначено, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

Встановлено, що ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 11 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Супровідним листом №293/1407/23/6552/2023 ОСОБА_2 на поштову адресу: АДРЕСА_1 направлено копію ухвали від 11.09.2023.

Згідно відповіді Черняхівської селищної ради №02-11 від 15.09.2023 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Вбачається, що поштова кореспонденція, яка направлялася ОСОБА_2 повернулася на адресу суду без вручення, без зазначення причин повернення.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), №38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Наприклад, Європейський суд з прав людини зазначив, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт. Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть упевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, inter alia, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи. Тому на національні суди може покладатися обов`язок з`ясувати, чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами, та, у разі потреби, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (KHARCHENKO v. UKRAINE, №37666/13, § 6, 7, ЄСПЛ, від 03 жовтня 2019 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року по справі №522/18010/18 (провадження №61-13667сво21)).

Європейський суд з прав людини вказує, що «принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником» (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 03 липня 2014 року).

У даній справі колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було відомо про відсутність даних щодо вручення ОСОБА_2 копії ухвали Черняхівського районного суду Житомирської області від 11 вересня 2023 року про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою, внаслідок чого відповідач позбавлений можливості надати заперечення щодо позову та не виконав свого зобов`язання стосовно дотримання закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу рівності сторін.

Наведене узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2023 року у справі №274/1676/22 (провадження №61-9082св23).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, а саме розглянуто справу за відсутності відповідача щодо якого відсутні відомості про належне повідомлення про судове провадження, за результатами якого прийнято оскаржуване рішення.

За приписами п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання суду, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду та ухвалення нового.

Щодо стягнення вартості обладнання.

У справі, що переглядається, між сторонами склались зобов`язальні правовідносини, які виникли із договору оренди та регулюються главою 58 ЦК України, а також загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

У статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Частинами першою-третьою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відносини найму (оренди) врегульовані главою 58 ЦК України.

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до статті 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Згідно з вимогами частин першої, п`ятої статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За змістом частини першої статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Отже, орендар за цим договором набуває статусу титульного володільця на певний строк, тривалість якого визначається домовленістю сторін, законом (у тому випадку, коли законом установлені максимальні (граничні) строки, а орендодавець і орендар не встановили строк оренди чи встановили більший строк) та їх волею про розірвання договору.

Таким чином, умова про строк користування майном обумовлена суттю самих відносин оренди.

У справі, що переглядається встановлено, що 19.04.2021 між ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди №А00109860, за яким орендодавець передав орендарю обладнання, а саме опалубку в складі 1 комплект, загальною вартістю 16 758,24 грн., у строк з 19 квітня 2021 року по 24 квітня 2021 року.

Факт підписання та укладення договору сторонами не оспорювався та не спростований.

Також, встановлено, що позивач виконав умови договору оренди та 19.04.2021 передав відповідачу опалубку, про що свідчить акт передачі обладнання у тимчасове користування.

В даному акті визначено вартість оренди опалубки за одну добу, яка становить 100 грн. Загальна вартість комплекту опалубки становить: 16 758,24 грн. Гарантійний платіж 2000 грн., мінімальний строк оренди 5 діб.

Згідно прибуткового касового ордеру №2591 від 19.04.2021 підтверджено здійснення орендарем передоплати вартості оренди на суму 2500,00 грн.

Фат отримання опалубки відповідачем не заперечено.

Згідно ч.1 ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до п. 5.4 договору №А00109860 від 19.04.2021 про оренду опалубки, орендар повинен повернути обладнання в день закінчення терміну оренди або за письмовою вимогою орендодавця, шляхом підписання акту повернення обладнання з тимчасового користування.

Пунктом 5.4.2 договору закріплено, що до підписання сторонами акту повернення, обладнання вважається таким, що знаходиться у користуванні орендаря та не повернуто орендодавцю. У випадку, коли обладнання, яке повертається орендарем орендодавцю, прибуло на склад орендодавця без супроводу орендаря, орендодавець має право встановити та засвідчити факт повернення обладнання одноособово, навіть якщо акт повернення не є підписаний орендарем.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Всупереч умовам договору акт приймання (передачі) опалубки не складений. Тобто факт повернення опалубки відповідачем не доведений.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт повернення отриманої опалубки відповідачем чи певних окремих частин, з яких комплектується опалубка позивачу матеріали справи не містять.

Таким чином, відшкодування вартості неповернутого предмету найму не суперечить нормам цивільного законодавства та умовам укладеного договору №А00109860 від 19.04.2021, а тому позов в частині відшкодування вартості неповернутої опалубки в розмірі 16 758,24 грн підлягає задоволенню.

Щодо стягнення орендної плати.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

В силу положень статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути заборгованість по орендній платі за період з 19.04.2021 по 05.09.2023 у розмірі 84 400,00 грн сума (869 діб х 100/доба) - 2500,00 грн (плата вартості оренди за гарантійний платіж).

Разом з тим, пунктом 1.2. договору оренди визначено, що найменування обладнання, що передається в оренду, його комплектація, заставна вартість, ціна оренди, мінімальний строк оренди вказуються у відповідних додатках до цього договору, який є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п.5.5 договору оренди, орендар повинен повернути обладнання в день i час закінчення строку оренди, зазначеного у відповідному додатку до цього договору та/або в акті передачі, або зазначений у вимозі орендодавця про повернення обладнання строк, у визначених договором випадках.

На виконання умов укладеного договору оренди №А00109860 від 19 квітня 2021 року сторонами було укладено акт передачі обладнання у тимчасове користування, за змістом якого сторони визначили, що час початку оренди 19.04.2021 10:56, а час закінчення оренди 24.04.2021 10:56.

Гарантійний платіж 2000 грн., мінімальний строк оренди 5 діб.

Згідно прибуткового касового ордеру №2591 від 19.04.2021 підтверджено здійснення орендарем передоплати вартості оренди на суму 2000,00 грн та орендної плати у розмірі 500 грн., а всього 2500 грн.

Відтак, відповідачем була сплачена орендна плата у період з 19.04.2021 по 24.04.2021.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, та на власний розсуд поставив питання про стягнення заборгованості по орендній платі, в той час коли строк оренди закінчився 24 квітня 2021 року.

Пунктом 4.4 договору передбачено, що при намірі орендаря продовжити термін оренди останній зобов`язаний провести 100% передоплату за користування обладнанням понад раніше обумовленого сторонами терміну оренди за наступний погоджений сторонами термін оренди. Якщо до моменту закінчення обумовленого сторонами терміну оренди орендар не здійснив оплату наступного погодженого сторонами періоду оренди, обладнання повинне бути повернуте орендарем протягом двох днів з моменту закінчення терміну оренди.

Доказів того, що ОСОБА_2 продовжив термін оренди обладнання після 24 квітня 2021 року позивачем не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у відповідність до положень ст. 763 ЦК України, строк оренди закінчився 24 квітня 2021 року, а також враховуючи, що сторони не погоджували продовження строку оренди, тому повинні бути застосовані наслідки передбачені п.4.4. договору, а саме відповідач повинен був повернути обладнання протягом двох днів, а в подальшому, у разі неповернення у вказаний термін обладнання, позивач мав право діяти в порядку передбаченому зазначеним пунктом, а також звернутись до відповідача з вимогами про сплату штрафних санкцій передбачених п.7.2. договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача саме орендної плати є безпідставними, зважаючи на те, що будь-якого погодження між сторонами наступного терміну оренди не відбулось.

У зв`язку з чим в задоволені позову про стягнення заборгованості з орендної плати за період з 19.04.2021 по 05.09.2023 слід відмовити.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставою для його скасування з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позову ФОП ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, а саме на 83,43%, то на користь позивача підлягає стягненню судовий збір із ОСОБА_2 у розмірі 177,90 грн., а на користь ОСОБА_2 з позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1343,55 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 вартість неповернутого за договором оренди №А00109860 від 19 квітня 2021 року обладнання у розмірі 16758,24 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судовий збір за подання позову у розмірі 177,90 грн.

Стягнути із фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1343,55 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 21 лютого 2024 року.

Головуючий

Судді