Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 281/593/23
Провадження № 2/279/148/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Шульги О.М., з секретарем Райвахівською Л.В., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу №281/593/23 за позовом ОСОБА_1 до Лугинської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, яка складається з належного спадкодавцю будинку АДРЕСА_1 .

Даний будинок належав спадкодавцю на підставі запису в господарській книжці по АДРЕСА_2 за 2021-2022 роки, де на спадкодавця було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за законом чи за заповітом є фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Він, як спадкоємець за заповітом після смерті спадкодавця фактично прийняв спадщину та вступив у володіння спадковим майном, так як проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, ніс витрати на поховання спадкодавця, на свій розсуд розпорядився спадковим майном, що свідчить про фактичне прийняття нами спадщини.

Також до даного часу він несе витрати по утриманню спадкового майна, та сплачує всі належні платежі, проживає в даному будинку до даного часу.

При його зверненні до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва на спадщину за заповітом йому було відмовлено, так як на даний час немає документів, що посвідчують право власності спадкодавця на належне їй майно.

Дана обставина унеможливлює отримання свідоцтва на спадщину за заповітом, що підтверджується повідомленням від нотаріуса Левківської Г.С.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючі зазначені обставини, так як в нотаріальній конторі йому відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, то він змушений звернутися до суду із даним позовом.

Просить рішенням суду визнати за ним, ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом, яка складається з належного спадкодавцю житлового будинку АДРЕСА_3 , яка відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторони письмово повідомили про можливість розгляду справи у їх відсутності.

У зв`язку з наведеним, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне:

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 82 років в с.Теснівка, Коростенського району, Житомирської області померла ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим 13.10.2022 року.

З довідки Красноставського старостинського округу Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області №219 від 08.12.2022 року слідує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті була зареєстрована та проживала одна за адресою: АДРЕСА_1 , що слідує, з запису в погосподарській книзі с.Теснівка №5 за 2021-2022 роки, особовий рахунок № НОМЕР_3 .

З довідки Красноставського старостинського округу Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області №180 від 20.09.2022 року слідує, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 надлежить на праві власності ОСОБА_2 . Дана довідка видана на підставі запису №042 в погосподарській книзі №5 за 2021-2022 роки, рік побудови 1957.

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, який був посвідчений 08.09.2022 року приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Можарівською Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 745.

Згідно змісту заповіту ОСОБА_2 вказала спадкоємцем всього належного їй майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відомості про те, що вказаний заповіт було змінено або скасовано, в справі відсутні.

Частиною 1 ст. 1268, ч.1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно вимог частини 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

20.01.2023 року позивач подав заяву про прийняття спадщини на підставі якої приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Левківською Л.С. заведено спадкову справу №8/2023.

В матеріалах вказаної спадкової справи інформація про інших спадкоємців ОСОБА_2 по закону або заповіту відсутня.

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивачу не виадно.

З листа №436/02-14 від 10.08.2023 року слідує про неможливість видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, який посвідчує право власності спадкодавця на зазначене нерухоме майно.

З Інформаційної довідки, виданої КП «Коростенське міжміське бюро технічне інвентаризації Житомирської обласної ради» за №232 від 21.07.2023 року слідує, що державна реєстрація права власності житлового будинку АДРЕСА_1 , станом на 29.12.2012 року, не проводилась.

Згідно технічного паспорту, виготовленого ФОП ОСОБА_3 , інвентаризація вищевказаного житлового будинку проводилась 20.09.2022 року.

На час розгляду справи можливість державної реєстрації втрачена.

З роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у Інформаційному листі від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування слідує, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи те, що позивачем надано суду копію листа нотаріуса, яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і надано роз`яснення щодо підстав відмови, чим позивач підтвердив неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату, тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.1217, 1223, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий 07.02.1997 року Лугинським РВ УМВС України в Житомирській області, РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач Лугинська селищна рада Коростенського району Житомирської області, місце знаходження: 11320, смт.Лугини, вул.Грушевського, 2а, Коростенський район, Житомирська обл., .

Суддя: Шульга О.М.