Справа № 452/520/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2024 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кущ Т.М.,

при секретарі судового засідання Роман Л.І.,

за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самбірського міськрайонного суду Львівської області цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувальногоприпису, заінтересована особа ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису на строк шість місяців щодо ОСОБА_2 , яким прохає заборонити останньому наближатися ближче, ніж 100 метрів до місця її проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 , а також заборонити йому вести листування та телефонні переговори із заявницею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, переслідувати її та в будь-який інший спосіб спілкуватися з нею (а.с.1-3).

Заяву мотивує тим, що вона тривалий час потерпає від домашнього насильства з боку її колишнього чоловіка ОСОБА_2 , а саме щодо неї застосовується психологічне насильство, погрози фізичного знищення, залякування, приниження, образи нецензурними словами, пошкодження її майна.ОСОБА_2 постійно вчиняє сварки, чим завдається шкода психічному та фізичному здоров`ю заявниці, у зв`язку з чим остання неодноразово зверталася із відповідними повідомленнями до правоохоронного органу. Внаслідок таких звернень, постановами Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2023 року та від 16 лютого 2024 року ОСОБА_2 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та ч.2 ст.173-2 КУпАП,було піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 170 грн. 00 коп. та 340 грн. 00 коп. відповідно, на користь держави. На переконання заявника, вищевказане свідчить про систематичність вчинення ОСОБА_2 насильства відносно неї. Зважаючи на це, ОСОБА_1 переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства ОСОБА_2 щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, а тому заявник вимушена була звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Ухвалою Самбірського районного суду Львівської області від 08 лютого 2024 року заяву залишено без руху з наданням строку для усунення виявлених недоліків (а.с.15).

Ухвалою Самбірського районного суду Львівської області від 28 лютого 2024 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання в порядку окремого провадження на 01 березня 2024 року із викликом сторін (а.с.20).

Заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Куцалаба Г.В. були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи належним чином (а.с.23,24), в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, із заявою про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за їх відсутності до суду не зверталися.

Заінтересована особа ОСОБА_2 був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи належним чином, а саме через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.22), що узгоджується із положеннями ч.11 ст.128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, із заявою про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з наведеного, а також положень стст.211,223 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності всіх учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, з`ясувавши позицію заявника, викладену письмово у поданій до суду заяві, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 1995 року по 2019 рік перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей. Не зважаючи на припинення шлюбних відносин сторони продовжували спільно проживати за адресою: АДРЕСА_1 , у будинку заявниці (а.с.4,5-7,19).

З постанови Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2023 року у справі №452/3146/23 встановлено, що 09 липня 2023 року ОСОБА_3 , перебуваючи на подвір`ї житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_1 , а саме ображав її нецензурними словами. ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягненняу виді штрафу у розмірі 170 грн. 00 коп., на користь держави (а.с.12).

Крім того, з постанови Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 лютого 2024 року у справі №452/136/24 встановлено, що 26 грудня 2023 року ОСОБА_3 , перебуваючи на подвір`ї житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також 04 січня 2024 року ОСОБА_3 , перебуваючи на подвір`ї житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_1 , а саме ображав її нецензурними словами. ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягненняу виді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп., на користь держави (а.с.18).

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 27 Конституції України регламентовано, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон).

Згідно з ч.1 ст.1 Закону, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п.7 ч.1 ст.1 Закону).

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п.9 ч.1 ст.1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Отже, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України).

Розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців згідно із чч.1,2 ст.350-6 ЦПК України.

З правового висновку, зробленого Верховним Судом у справі №756/3859/19 від 05 вересня 2019 року, вбачається, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Таким чином, видача обмежувального припису не ставиться в залежність від набрання постановою у справі про адміністративне правопорушення законної сили, оскільки захисна і превентивна функція такого припису покликані убезпечити потерпілу особу від можливого повторного вчинення щодо неї протиправних дій до часу прийняття відповідних остаточних рішень, зокрема і в адміністративних провадженнях.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала від психологічного домашнього насильства та потребує захисту в порядку, передбаченому Законом, оскільки ігнорування заінтересованою особою застосованих працівниками поліції та судом до нього заходів впливу, повторюваність вчинення ним протиправних дій щодо заявниці, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником до заявниці психологічного насильства.

Разом з тим, враховуючи характер вчинених ОСОБА_2 дій, з огляду на обставини цієї справи, суд вважає що пропорційним, ефективним та достатнім способом захисту заявниці є необхідність видачі обмежувального припису стосовно нього на строк три місяці.

При цьому, суд зазначає, що заборона перебування в місці спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 та наближення на відстань ближче, ніж 100 метрів до місця проживання заявниці, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Крім того, як встановлено судом, ОСОБА_2 зареєстрований в іншому помешканні, що розташоване в с. Тучапи Самбірського району Львівської області, де має можливість проживати.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 в частині заборони вести листування та телефонні переговори із заявницею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, переслідувати її та в будь-який інший спосіб спілкуватися з нею з огляду на те, що з наданих заявницею доказів не вбачається, що ОСОБА_2 вів листування, телефонні переговори з погрозами, образами щодо неї особисто чи через третіх осіб.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду у справах про видачу або продовження обмежувального припису.

Згідно із ч.3 ст.350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись стст.211,223,247,259,263-265, 268,350-1-350-6,430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис на строк три місяці стосовно ОСОБА_2 , яким встановити наступні заходи тимчасового обмеження його прав:

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатись на відстань ближче, ніж 100 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні заяви ОСОБА_1 в інший частині вимог, які розглядалися, - відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису в частині судового збору, віднести на рахунок держави.

Про видачу обмежувального припису повідомити уповноважений підрозділ органу Національної поліції України за місцем проживання заявниці для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районну державну адміністрацію та виконавчий орган сільської, селищної, міської, районної у містах ради за місцем проживання (перебування) заявниці.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 273 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т.М. Кущ