Номер провадження: 22-ц/813/2048/24
Справа № 509/4982/19
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л. М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.06.2023, у складі судді Кириченка П.Л.,

встановив:

У вересні 2019 ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 , у якому з урахуванням зміни предмету позову (Том ІІ: а.с. 81-83) просила суд розірвати договори замовлення №001814 та №001814-СТ від 08.04.2019, укладені між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та стягнути з відповідачки на її користь суму боргу в розмірі 239833 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.04.2019 між сторонами були укладені договори-замовлення № 001814 та № 001814-СТ на передання у власність за індивідуальним проектом побутової техніки та робочої стінки і стільців. З метою виконання договору позивачкою були сплачені гроші на загальну суму 239 833 грн. Відповідачка належним чином не виконувала умови договорів, та не виготовила товар тої якості та в строки передбачені ними, що і стало підставою для звернення із цим позовом.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.06.2023 позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з наведеним рішенням, ОСОБА_3 оскаржила його до суду апеляційної інстанції.

Відповідач посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що суд задовольнивши позовні вимоги не звернув уваги на той факт, що 16.08.2019 за домовленістю сторін за адресою позивачки були доставлені замовлені нею меблі та було розпочато їх монтаж. Частина меблів та техніки була зібрана 16.08.2019, повний монтаж спеціалісти виконавця здійснити не встигли та домовились продовжити наступного дня, проте монтажників відповідачки більше не було допущено замовником. Частково встановлені меблі ОСОБА_1 повернуто не було. ОСОБА_3 зверталась до позивачки шляхом направлення листів щодо продовження монтажу меблів, але відповіді отримано не було. Крім того, відповідачка зазначає, що хоч із запізненням, але виконавець виконав свої зобов`язання за договорами, що також підтверджується відсутністю спірних питань на момент часткового монтажу меблів та техніки, а також сплата напередодні монтажу, тобто 15.08.2019 замовником виконавцю грошових коштів в сумі 15 180 грн. Ще одним доводом апеляційної скарги є те, що матеріали справи не містять доказів ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов`язань за договорами, а навпаки вище викладені обставини підтверджують добросовісне виконання цих договорів. Також в якості компенсації замовнику незручності та прострочення виконання замовлення, виконавцем було запропоновано зменшити залишок оплати за замовлення на суму 328 дол. США, що значно перевищує розмір пені передбачений умовами договорів. З огляду на викладене, ОСОБА_3 вважає, що нею не було допущено істотного порушення умов договорів та не завдано замовнику збитків, оскільки меблі були виготовлені, частково змонтовані, хоча із порушенням строків, у зв`язку із чим просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.06.2023 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, 01.02.2024 в електронній формі через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подала доводи, міркування та заперечення проти задоволення вимог апеляційної, у яких просила суд врахувати їх під час розгляду справи.

В судове засідання, призначене на 16.05.2024 з`явився: представник апелянта ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 16.05.2024 в електронній формі через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання, у якому представник позивача просить розглянути справу у її відсутність, в зв`язку із неможливістю прибуття в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, пояснення представника апелянта, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Судовим розглядом справи встановлено, що 08 квітня 2019 року між позивачкою ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 був укладений договір №001814, щодо передання у власність меблі за індивідуальним проектом та побутової техніки, згідно умов договору вартість кухонної меблі складала 4600 доларів США, передоплата складала 80 % від загальної вартості меблі, що складала 98697.60 грн, що є еквівалентом 3680 доларів США за курсом 26.82 грн за один долар США, яка була передана на час підписання договору (т.1 а.с.7).

Крім того, 08 квітня 2019 року між позивачкою ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 був укладений договір № 001814-СТ щодо передання у власність меблі за індивідуальним проектом та побутової техніки, згідно умов договору вартість кухонної меблі складала 2150 доларів США, передоплата складала 80 % від загальної вартості меблі, що складала 46130.40 грн., що є еквівалентом 1720 доларів США за курсом 26.82 грн./1дол. США, яка була передана на час підписання договору (т.1 а.с.11).

З метою виконання умов договору № 001814 від 08.04.2019 в той же день позивачка ОСОБА_1 передала грошові кошти відповідачці на придбання побутової техніки: холодильника, посудомийної машини, витяжки, мийки кухонної, змішувач кухонний, а всього на загальну суму 73841 грн. та придбання мебельних аксесуарів (ручки) в розмірі 200 доларів США, що складає по курсу 26.82 грн./1 дол. США 5364 грн.

Крім того, 15 червня 2019 року з метою виконання вищевказаних договорів позивачка передала грошові кошти в розмірі 15180 грн., що є еквівалентом 600 доларів США по курсу 25.30 гр./1 дол. США (т.1 а.с.25).

Позивачка стверджує, що відповідачка своєчасно та належним чином не виконувала вищевказані договори.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що оспорювані договори не відповідають Інструкції щодо надання послуг з ремонту та виготовлення меблів №20 від 27.08.2000, затвердженою Українським центром по побутовому обслуговуванню населення, у зв`язку із чим суд дійшов висновку що відповідачка порушила вимоги Закону України «Про захист прав споживача», а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Проте апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (стаття 651 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (стаття 617 ЦК України).

За загальним правилом зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша цієї статті). Про таку зміну або розірвання сторони вправі домовитися у будь-який час на свій розсуд, крім випадків, обумовлених договором або у законодавстві. Тоді як зміна чи розірвання договору у судовому порядку є, зокрема, юридичним наслідком істотного порушення зобов`язання іншою стороною (пункт 2 частини першої статті 611, абзац другий частини другої статті 651 ЦК України), тобто способом реагування та захисту права від такого порушення, яке вже відбулося. У кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.

Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору". Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Мова йде не лише про грошовий вираз зазначеної шкоди, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданої порушенням договору шкоди із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення. Інакше кажучи, для застосування частини другої статті 651 ЦК України суд має встановити не лише наявність порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно суттєвою є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати (див. пункти 78, 82 - 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі N 363/1834/17 (провадження N 14-53цс21)).

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (див. пункти 116 - 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі N 910/2861/18 (провадження N 12-140гс19)).

Оцінка істотності порушення умов договору та наявність правових підстав для його розірвання залишилася поза увагою суду першої інстанції, який послався лише на норми, що стосуються якості товару, хоча такими підставами вимоги позову не обґрунтовувалися, тому рішення вимогам ст.263 ЦПК України не відповідає.

Апеляційним розглядом справи встановлено, що 08.04.2019 між ФОП ОСОБА_2 та Станєвою Наталею Сергіївною було укладено Договір-замовлення 001814, відповідно до якого Виконавець (ФОП ОСОБА_6 ) зобов`язується передати у власність Замовника, а Замовник ( ОСОБА_1 ) зобов`язується сплатити та прийняти меблі, побутову техніку (Замовлення), найменування та характеристики якого приведені в Додатку № 1 до даного Договору.

Згідно до п. 2.1 Договору Виконавець зобов`язаний доставити Замовлення, що відповідає погодженому сторонами Дизайн-проекту, за адресою, вказаною Замовником, протягом 65 робочих днів +/- 5 днів з моменту письмового погодження Замовником всіх суттєвих умов Замовлення.

Оплата за Договором здійснюється Замовником двома платежами: в гривні, в сумі, еквівалентній 3680.00 доларів США за комерційним курсом долара США в день підписання договору та в сумі, еквівалентній 920,00 доларів США за комерційним курсом долара США - напередодні поставки Замовлення.

Пунктом 4.3. Договору встановлено, що у випадку неотримання Замовлення у встановлені строки з вини Виконавця, останній сплачує Замовнику пеню в сумі 0,01% за кожний день прострочки.

Таким чином, сторонами було встановлено та погоджено відповідальність Виконавця за порушення строків поставки замовлення шляхом сплати Замовнику пені.

При цьому, положення про право Замовника розірвати Договір поставки у випадку порушення Виконавцем строків поставки замовлення сторонами в Договорі погоджено не було.

Матеріалами справи також встановлено, що в цей же день - 08.04.2019 між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір -замовлення 001814-ст, відповідно до якого Виконавець (ФОП ОСОБА_3 ) зобов`язується передати у власність Замовника, а Замовник ( ОСОБА_1 ) зобов`язуєтьсяоплатити та прийняти стільницю та робочу стінку (Замовлення), найменування та характеристики якого приведені в Додатку №1 до даного Договору.

Згідно до п. 2.1 Договору Виконавець зобов`язаний доставити Замовлення, що відповідає погодженому сторонами Дизайн-проекту, за адресою, вказаною Замовником протягом 65 робочих днів +/- 5 днів з моменту письмового погодження Замовником всіх суттєвих умов Замовлення.

Встановлено, що оплата за Договором здійснюється Замовником двома платежами: в гривні, в сумі, еквівалентній 1720,00 доларів США за комерційним курсом долара США в день підписання договору та в сумі, еквівалентній 430,00 доларів США за комерційним курсом долара США - напередодні поставки Замовлення.

Пунктом 4.3. Договору встановлено, що у випадку неотримання Замовлення у встановлені строки з вини Виконавця, останній сплачує Замовнику пеню в сумі 0,01 % за кожний день прострочки.

Таким чином, сторонами було встановлено та погоджено відповідальність Виконавця за порушення строків поставки замовлення шляхом сплати Замовнику пені.

При цьому, положення про право Замовника розірвати Договір поставки у випадку порушення Виконавцем строків поставки замовлення сторонами в Договорі погоджено не було.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що оскільки Виконавець порушив умови Договорів, поставку меблів не здійснив, кошти повернути відмовляється, що є істотним порушенням з боку Виконавця, тому Замовник має право на підставі ст. 651 ЦК України на розірвання Договорів і повернення сплачених за цими Договорами коштів.

Разом з тим, встановлено, що, заперечуючи проти задоволення позову, відповідачка ОСОБА_3 зазначала, що викладені в позовній заяві ОСОБА_1 доводи не відповідають реальним обставинам справи, оскільки 16.08.2019 за домовленістю з Замовником, спеціалісти Виконавця виїхали за адресою ОСОБА_1 та доставили замовлені нею меблі та техніку та розпочали монтаж, що підтверджуються фотознімками меблів, які було зроблено робочими та чоловіком ОСОБА_1 - ОСОБА_7 , за адресою Позивача (Том І: а.с. 51-61). Таким чином, хоч і з запізненням, але Виконавець виконав свої зобов`язання за оспорюваними договорами № 001814 та № 001814-ст від 08.04.2019. Частина меблів та техніки була зібрана 16.08.2019, повний монтаж спеціалісти Виконавця здійснити не встигли та домовились продовжити наступного дня. Проте, більше монтажників ФОП ОСОБА_3 Замовником до роботи допущено не було, оскільки ОСОБА_8 , чоловік ОСОБА_1 , написав дизайнеру ФОП ОСОБА_9 ОСОБА_10 , що його не вдовольняє колір меблів. На пропозицію перефарбувати меблі протягом короткого часу, Замовник відповів відмовою. Будь-які подальші спроби врегулювати питання мирним шляхом не мали результату. Частково встановлені меблі та техніку ОСОБА_1 станом на теперішній час ФОП ОСОБА_3 не повернула.

Таким чином, доводи позивачки ОСОБА_1 про не здійснення поставки меблів, спростовуються матеріалами справи.

Жодних доказів на підтвердження прямої відмови Виконавця від повернення грошових коштів, позивачкою ОСОБА_1 до суду надано не було.Навпаки, як вбачається з матеріалів справи, Виконавцем вчинялись всі можливі дії для врегулювання непорозуміння, що склалось з виконанням даного Замовлення та виконання умов Договорів щодо виплати пені Замовнику за несвоєчасне виконання Замовлень.

Зокрема, матеріалами справи встановлено, що з приводу продовження монтажу ФОП ОСОБА_3 також зверталась до Замовників в письмовому вигляді шляхом направлення листа №19/08-01 від 19.08.2019, який було отримано позивачкою 28.08.2019, проте відповіді на даний лист нею також отримано не було.

Також заперечуючи проти доводів позовної заяви та звертаючись із даною апеляційною скаргою, ОСОБА_3 зазначала, що додатковим підтвердженням її добросовісності, як Виконавця та вчинення нею дій для надання Замовнику послуг, є те, що ФОП ОСОБА_3 було закуплено всі необхідні комплектуючі та фурнітуру для виконання зобов`язань за Договорами № 001814 та № 001814-ст від 08.04.2019, що підтверджується відповідними первинними документами, копії яких додано до Відзиву на позовну заяву, що також доводить факт відсутності ухилення Виконавця від виконання зобов`язань за Договорами-замовленнями від 08.04.2019 та добросовісності Відповідача.

Більш того, як також вбачається з матеріалів справи, в якості компенсації Замовнику незручностей та прострочення виконання замовлення, Виконавцем було запропоновано зменшити залишок оплати за замовлення на суму, еквівалентну 328 доларів США, що значно перевищує розмір пені, визначений пп. 4.3 Договорів № 001814 та № 001814-ст від 08.04.2019.

З урахуванням вищенаведених обставин справи, апеляційний суд вважає, що в даному випадку ФОП ОСОБА_3 не було допущено істотного порушення умов договору, з огляду на те, що меблі були виготовлені на поставлені ОСОБА_1 , хоча і з порушенням строку.

При цьому, Замовнику не було завдано істотних збитків, що не давали б йому іншого виходу, крім як розірвати договори від 08.04.2019.

Доказів надання таких істотних збитківПозивачем не надано, так само, як не надано доказів замовлення ОСОБА_1 кухонних меблів у іншого Виконавця та сплати за це грошових коштів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідачем було допущено прострочення виконання зобов`язання, проте в цілому виконано дане зобов`язання шляхом поставки меблів та техніки Замовнику, а також погоджено розмір неустойки, що мав бути зарахований в якості оплати частини замовлення, а тому підстав для розірвання Договору-замовлення № 001814 від 08.04.2019, Договору-замовлення № 001814-ст від 08.04.2019 та стягнення з ФОП ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 239833,00 гривень на користь ОСОБА_1 відсутні.

У зв`язку з встановленими обставинами у справі, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а тому судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пп. «б», «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен здійснити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції , - у випадку скасування або зміни судового рішення та вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апелянтом ОСОБА_3 сплачено судовий збір в сумі 5983,15 грн., що підтверджується квитанцією ID: 4765-4946-2002-2486 від 27.08.2023 (Том ІІ: а.с. 203).

Тому, з урахуванням наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволено, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.06.2023 - скасуванню з прийняттям нового рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договорів та стягнення коштів слід відмовити, тому судовий збір за подання апеляційної скарги повністю стягується з позивачки ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.06.2023 скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договорів та стягнення коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 5983 (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят три) гривні, 15 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05.06.2024

Головуючий: Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева