Справа № 593/1055/23
Провадження №4-с/593/1/2024
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" січня 2024 р.

Бережанський районний суд Тернопільської області

У складі:

головуючої судді Німко Н.П.

при секретарі Олексів О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бережани Тернопільської області скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» на дії державного виконавця відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Покиньбороди О.А.,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржник Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» подав скаргу на дії державного виконавця відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Покиньбороди О.А із проханням:

1. Поновити строк для подання скарги на дії державного виконавця відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

2.Визнати неправомірними дії державного виконавця відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Покиньбороди О.А. у частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №41534218 від 06 березня 2023 року.

3.Зобов`язати державного виконавця відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Покиньбороду О.А. відновити виконавче провадження ВП №41534218 з примусового виконання виконавчого листа Бережанського районного суду від 20 грудня 2013 року у справі №2/593/611/2013 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 83 037, 25 грн.

4.Зобов`язати державного виконавця відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Покиньбороду О.А. звернутися до компетентних органів щодо встановлення кола спадкоємців боржника ОСОБА_1 .

Вимоги скарги загалом обґрунтовані тим, що державний виконавець, ухваливши оскаржувану постанову, діяв не у відповідності до вимог закону та не виконав при цьому передбачених законом дій.

Вищевказана скарга надійшла до суду 27 липня 2023 року.

Ухвалою від 28 липня 2023 року у справі №4-с/593/3/2023 (ЄУ№ 593/1055/23) відкрито провадження та призначено справу до розгляду на 16:30 год. 09 серпня 2023 року.

Судом витребувано і отримано належним чином засвідчену копію виконавчого провадження № 41534218 по виконанню виконавчого листа №2/593/611/2013, виданого Бережанським районним судом Тернопільської області.

Про час і місце розгляду справи всі учасники справи повідомлялись належним чином через повідомлені і доступні суду засоби зв`язку відповідно: поштою, електронною поштою, SMS, а також інформація про рух справи розміщується на офіційному сайті суду і є загальнодоступною.

Представник скаржника у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений, попередньо у скарзі вказав, - «заяву про заміну сторони виконавчого провадження розглянути без участі представників заявника», інших заяв, як з приводу неявки, так і по суті справи, суду не подав.

Державний виконавець відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Покиньборода О.А. належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

За підписом начальника Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кривеня Івана ( далі начальник відділу) суду надіслано відзив на скаргу (докази надіслання його копій стороні скаржника до відзиву не додані, судом надіслано скаржнику копію відзиву для відома). Загалом, заперечення щодо скарги, зазначені у відзиві обґрунтовані тим, що дійсно, зазначене у скарзі виконавче провадження закінчене державним виконавцем на підставі п.3 частини 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відповідно до актового запису про смерть №-15 від 17 січня 2023 року ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки заява сторони виконавчого провадження про заміну сторони її правонаступником у відділ не надходила, 06 березня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

З приводу неявки до суду державного виконавця, начальником відділу подано клопотання, у якому зазначено, що Бережанський відділ державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції просить відмовити у задоволенні скарги скаржнику, а дії державного виконавця залишити в силі, викладене у відзиві підтримують в повному обсязі; просять розгляд справи 593/1055/2023 призначений на 09.01.2024 р. на 13.30 проводити без участі представника Бережанського ВДВС.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються; неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

З урахуванням викладеного і ст. 128-131, 223, 450 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи.

Взявши до уваги доводи скарги та доводи суб`єкта, дії якого оскаржуються, викладені ними у поданих суду відповідно скарзі та відзив, дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.

На підставі заочного рішення Бережанського районного суду Тернопільської області 26 листопада 2013 року у справі №593/1925/13-ц ( головуючий суддя Крамар В.М.), 20 грудня 2013 року видано виконавчий лист Бережанського районного суду Тернопільської області.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 17 січня 2014 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бережанського районного управління юстиції Кидонем Є.В. відкрите виконавче провадження (ВП №41534218) з примусового виконання виконавчого листа Бережанського районного суду Тернопільської області № 2/593/611/2013, виданого 20 грудня 2013 року; боржник - ОСОБА_1 , стягувач ПАТ КБ Надра.

Постановою про заміну сторони виконавчого провадження від 29 грудня 2021 року, державним виконавцем відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Покиньбородою О.А., на виконання ухвали Бережанського районного суду від 09 грудня 2021 року № 6/593/59/2021, змінено стягувача на ТзОВ «Брайт Інвестмент».

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 06 березня 2023 року державним виконавцем Бережанського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Покиньбородою О.А. виконавче провадження (ВП №41534218) з примусового виконання виконавчого листа Бережанського районного суду Тернопільської області № 2/593/611/2013, виданого 20 грудня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 83 037, 25 грн заборгованості, - закінчене, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Як зазначено у оскаржуваній постанові, підставою такого рішення державного виконавця стала наявність обставин, передбачених пунктом 3 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - отримання відомостей, що згідно актового запису про смерть № 15 від 17 січня 2023 року боржник ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У наданій суду копії виконавчого провадження є супровідна про направлення вказаної постанови боржнику ОСОБА_1 , стягувачу ТзОВ «Брайт Інвестмент» та Бережанському районному суду Тернопільської області (від 06 березня 2023 року без зазначення номера вихідної кореспонденції).

Поряд з цим, відомості про отримання зазначеної постанови державного виконавця стягувачем (скаржником) у матеріалах виконавчого провадження відсутні; Бережанським районним судом вказана постанова про закінчення виконавчого провадження та оригінал виконавчого листа отримані 17 травня 2023 року.

Згідно положень ст. 449 ЦПК України, - скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Суд констатує, що стороною скаржника не доведено і у судовому засіданні не встановлено належними й допустимим доказами, достатніми у їх логічному взаємозв`язку, які б поза розумним сумнівом свідчили про подання до суду цієї скарги у понад встановлений ст. 449 ЦПК України без поважних причин.

А тому вимоги скаржника про поновлення строку для подання скарги, суд вважає обґрунтованими й такими, що підлягають до задоволення.

Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - ЗУ «Про виконавче провадження») , сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник; стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 39 (далі - ЗУ «Про виконавче провадження»), виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Згідно із ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як вбачається із положень ч. 5 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

Положеннями статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України, встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 03.11.2020 у справі № 916/617/17: «61. Конституція України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Основного Закону). 63. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України "Про виконавче провадження" органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону N 1404-VIII). 67. Вирішувати питання про заміну сторони виконавчого провадження слід з урахуванням норм Закону N 1404-VIII. 68. Так, частиною першою статті 15 Закону N 1404-VIII передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. 69. Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, зокрема, звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону (пункт 5 частини першої статті 34 Закону N 1404-VIII). 70. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 39 Закону N 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. 71. За пунктом 2 частини першої статті 40 згаданого Закону виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. 72. Відповідно до пункту 13 розділу 2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за N 489/20802 (далі - Інструкція), правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. 73. З аналізу наведеного нормативного регулювання можна зробити висновок про те, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. 77. Законом передбачена можливість відновлення виконавчого провадження. Так, згідно із частиною першою статті 41 Закону N 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. Отже, відповідна заміна сторони виконавчого провадження правонаступником може бути здійснена лише у разі скасування постанови виконавця про закінчення такого виконавчого провадження. 78. З урахуванням наведених вище законодавчих приписів, у разі смерті фізичної особи - сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні. 79. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника. 80. Щодо можливості заміни боржника - фізичної особи - підприємця на його правонаступника - фізичну особу, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке. 124. Частиною першою статті 18 Закону N 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 125. Відповідно до частини першої статті 13 Закону N 1404-VIII та пункту 6 розділу І Інструкції під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. 126. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3 частини третьої статті 18 Закону N 1404-VIII). 127. Згідно з абзацом другим пункту 1 розділу II Інструкції виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення. 128. Відповідно до частини першої статті 28 Закону N 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 129. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 34 Закону N 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, у тому числі, у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону. 130. У свою чергу частиною п`ятою статті 15 Закону N 1404-VIII передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. 131. У силу пунктів 12, 13 Інструкції у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувану чи до суду. 132. Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом N 1404-VIII. 133. Як уже зазначалося, згідно з пунктом 3 частини першої та другої статті 39 Закону N 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. 134. Закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав грубо порушує права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення. 135. Із зазначеного нормативного регулювання випливає, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій. 136. Отримавши дані про смерть фізичної особи - сторони виконавчого провадження, виконавець має отримати підтвердження чи спростування таких даних, звернувшись відповідно до пункту З частини третьої статті 18 Закону N 1404-VIII із запитом до органу державної реєстрації актів цивільного стану згідно з компетенцією останнього, визначеного Законом України від 01 липня 2010 року N 2398-VI "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". 137. Після отримання даних про смерть сторони виконавчого провадження виконавець має звернутися до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину. Це дасть змогу виконавцеві з`ясувати, які особи як спадкоємці померлої сторони виконавчого провадження зверталися за отриманням спадщини та що саме ними було успадковано згідно зі свідоцтвом про право на спадщину. 138. Отже, виконавець, установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження. 139. Смерть, оголошення померлою або визнання безвісно відсутньою фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має виступати підставою для його закінчення лише коли виконання обов`язків такої особи чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 19.01.2022 у справі № 179/110/21 «Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Суду як джерело права. Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади. ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур. Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд. З аналізу правових норм, які належить застосувати до спірних правовідносин, можна дійти висновку, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" можливе лише за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме: накладення на боржника штрафу і перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин); накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин); звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону. Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження. Тобто, якщо рішення суду можливо виконати без участі боржника, державний виконавець вживає заходів примусового виконання рішення, а якщо судове рішення неможливо виконати без участі боржника, державний виконавець після надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Водночас Верховний Суд зазначає, що невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення і не свідчить про неможливість його виконання. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2021 року у справі № 520/6495/2020. Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 червня 2019 року у справі № 826/14580/16 (пункти 40-43) підтримав правову позицію, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа. За цією позицією, накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які підтверджували би факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання. Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду. Вирішуючи питання про законність дій державного виконавця, суд має враховувати, що Законом України "Про виконавче провадження" на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усіх передбачених законом заходів у межах встановлених повноважень. Крім того, суд звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось не виконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження. Частиною третьою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - з заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).».

ЄСПЛ підкреслив, що право на доступ до суду є невід`ємним аспектом гарантій, закріплених у Європейській конвенції з прав людини, посилаючись на принципи верховенства права та уникнення свавілля, які лежать в основі багатьох Конвенції. Можливі обмеження вищезазначеного права не повинні обмежувати доступ, наданий особі, таким чином або в такому обсязі, щоб була порушена сама суть права. Так, ЄСПЛ зазначив, що, застосовуючи процесуальні норми, суди повинні уникати надмірного формалізму, який би зашкодив справедливості розгляду.

Судом встановлено, що як на час відкриття виконавчого провадження, так і на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, і на даний час, заочне рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2013 року у справі № ЄУ№593/1925/13-ц (суддя: Крамар В.М.) і на підставі якого видано виконавчий лист Бережанського районного суду Тернопільської області від 20 грудня 2013 у згаданій справі про стягнення коштів з боржника на користь стягувача ПАТ КБ «Надра», якого у подальшому було замінено на скаржника, мало та має законну силу, тобто є чинним, а тому воно є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Також, як на час винесення оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження, так і на даний час, згадане заочне рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2013 року не є виконаним.

Про смерть боржника ОСОБА_1 у згаданому виконавчому провадженні державному виконавцю стало відомо після відкриття виконавчого провадження, а тому після відкриття виконавчого провадження на виконання ч. 1 і п. 5 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» 02.06.2016 № 1404-VIII, державний виконавець зобов`язаний був роз`яснити стягувачу право на подання державному виконавцю заяви для звернення до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником, як це передбачено ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» 02.06.2016 № 1404-VIII та дотриматись положення п. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» 02.06.2016 № 1404-VIII.

Будь-яких конкретних правових доказів, які б достовірно свідчили про вчинення і вжиття державним виконавцем усіх передбачених ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішення суду та давали правові підстави для висновку про відсутність правонаступництва після смерті боржника у справі № 754/997/22 та обґрунтованість закінчення виконавчого провадження суду не надано.

А тому, вимоги скарги про визнання неправомірними дії державного виконавця з винесення постанови від 06 березня 2023 року у ВП №41534218 з примусового виконання виконавчого листа Бережанського районного суду Тернопільської області № 2/593/611/2013, виданого 20 грудня 2013 року та скасування цієї постанови суд вважає обґрунтованими.

Згідно ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Із урахування викладеного, вимоги скарги у частині зобов`язання відновити №41534218 з примусового виконання виконавчого листа Бережанського районного суду Тернопільської області № 2/593/611/2013, виданого 20 грудня 2013 року про стягнення із ОСОБА_1 83 037,25 грн. заборгованості, також є обґрунтованими.

За таких обставин скарга підлягає до повного задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 451 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Поновити строк для подання скарги на дії державного виконавця відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Визнати неправомірними дії державного виконавця відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Покиньбороди О.А. у частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №41534218 від 06.03.2023 року.

Зобов`язати державного виконавця відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Покиньбороду О.А. відновити виконавче провадження ВП №41534218 з примусового виконання виконавчого листа Бережанського районного суду від 20 грудня 2013 року у справі №2/593/611/2013 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 83 037, 25 грн.

Зобов`язати державного виконавця відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Покиньбороду О.А. звернутися до компетентних органів щодо встановлення кола спадкоємців боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.6 ст. 259 ЦПК України, повний текст ухвали суду складено 12 січня 2024 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області підпис Н.П.Німко

Бережанський районний суд Тернопільської області

У складі:

головуючої судді Німко Н.П.

при секретарі Олексів О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бережани Тернопільської області скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» на дії державного виконавця відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Покиньбороди О.А.,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржник Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» подав скаргу на дії державного виконавця відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Покиньбороди О.А із проханням:

1. Поновити строк для подання скарги на дії державного виконавця відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

2.Визнати неправомірними дії державного виконавця відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Покиньбороди О.А. у частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №41534218 від 06 березня 2023 року.

3.Зобов`язати державного виконавця відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Покиньбороду О.А. відновити виконавче провадження ВП №41534218 з примусового виконання виконавчого листа Бережанського районного суду від 20 грудня 2013 року у справі №2/593/611/2013 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 83 037, 25 грн.

4.Зобов`язати державного виконавця відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Покиньбороду О.А. звернутися до компетентних органів щодо встановлення кола спадкоємців боржника ОСОБА_1 .

Вимоги скарги загалом обґрунтовані тим, що державний виконавець, ухваливши оскаржувану постанову, діяв не у відповідності до вимог закону та не виконав при цьому передбачених законом дій.

Вищевказана скарга надійшла до суду 27 липня 2023 року.

Ухвалою від 28 липня 2023 року у справі №4-с/593/3/2023 (ЄУ№ 593/1055/23) відкрито провадження та призначено справу до розгляду на 16:30 год. 09 серпня 2023 року.

Судом витребувано і отримано належним чином засвідчену копію виконавчого провадження № 41534218 по виконанню виконавчого листа №2/593/611/2013, виданого Бережанським районним судом Тернопільської області.

Про час і місце розгляду справи всі учасники справи повідомлялись належним чином через повідомлені і доступні суду засоби зв`язку відповідно: поштою, електронною поштою, SMS, а також інформація про рух справи розміщується на офіційному сайті суду і є загальнодоступною.

Представник скаржника у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений, попередньо у скарзі вказав, - «заяву про заміну сторони виконавчого провадження розглянути без участі представників заявника», інших заяв, як з приводу неявки, так і по суті справи, суду не подав.

Державний виконавець відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Покиньборода О.А. належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

За підписом начальника Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кривеня Івана ( далі начальник відділу) суду надіслано відзив на скаргу (докази надіслання його копій стороні скаржника до відзиву не додані, судом надіслано скаржнику копію відзиву для відома). Загалом, заперечення щодо скарги, зазначені у відзиві обґрунтовані тим, що дійсно, зазначене у скарзі виконавче провадження закінчене державним виконавцем на підставі п.3 частини 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відповідно до актового запису про смерть №-15 від 17 січня 2023 року ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки заява сторони виконавчого провадження про заміну сторони її правонаступником у відділ не надходила, 06 березня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

З приводу неявки до суду державного виконавця, начальником відділу подано клопотання, у якому зазначено, що Бережанський відділ державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції просить відмовити у задоволенні скарги скаржнику, а дії державного виконавця залишити в силі, викладене у відзиві підтримують в повному обсязі; просять розгляд справи 593/1055/2023 призначений на 09.01.2024 р. на 13.30 проводити без участі представника Бережанського ВДВС.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються; неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

З урахуванням викладеного і ст. 128-131, 223, 450 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи.

Взявши до уваги доводи скарги та доводи суб`єкта, дії якого оскаржуються, викладені ними у поданих суду відповідно скарзі та відзив, дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.

На підставі заочного рішення Бережанського районного суду Тернопільської області 26 листопада 2013 року у справі №593/1925/13-ц ( головуючий суддя Крамар В.М.), 20 грудня 2013 року видано виконавчий лист Бережанського районного суду Тернопільської області.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 17 січня 2014 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бережанського районного управління юстиції Кидонем Є.В. відкрите виконавче провадження (ВП №41534218) з примусового виконання виконавчого листа Бережанського районного суду Тернопільської області № 2/593/611/2013, виданого 20 грудня 2013 року; боржник - ОСОБА_1 , стягувач ПАТ КБ Надра.

Постановою про заміну сторони виконавчого провадження від 29 грудня 2021 року, державним виконавцем відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Покиньбородою О.А., на виконання ухвали Бережанського районного суду від 09 грудня 2021 року № 6/593/59/2021, змінено стягувача на ТзОВ «Брайт Інвестмент».

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 06 березня 2023 року державним виконавцем Бережанського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Покиньбородою О.А. виконавче провадження (ВП №41534218) з примусового виконання виконавчого листа Бережанського районного суду Тернопільської області № 2/593/611/2013, виданого 20 грудня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 83 037, 25 грн заборгованості, - закінчене, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Як зазначено у оскаржуваній постанові, підставою такого рішення державного виконавця стала наявність обставин, передбачених пунктом 3 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - отримання відомостей, що згідно актового запису про смерть № 15 від 17 січня 2023 року боржник ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У наданій суду копії виконавчого провадження є супровідна про направлення вказаної постанови боржнику ОСОБА_1 , стягувачу ТзОВ «Брайт Інвестмент» та Бережанському районному суду Тернопільської області (від 06 березня 2023 року без зазначення номера вихідної кореспонденції).

Поряд з цим, відомості про отримання зазначеної постанови державного виконавця стягувачем (скаржником) у матеріалах виконавчого провадження відсутні; Бережанським районним судом вказана постанова про закінчення виконавчого провадження та оригінал виконавчого листа отримані 17 травня 2023 року.

Згідно положень ст. 449 ЦПК України, - скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Суд констатує, що стороною скаржника не доведено і у судовому засіданні не встановлено належними й допустимим доказами, достатніми у їх логічному взаємозв`язку, які б поза розумним сумнівом свідчили про подання до суду цієї скарги у понад встановлений ст. 449 ЦПК України без поважних причин.

А тому вимоги скаржника про поновлення строку для подання скарги, суд вважає обґрунтованими й такими, що підлягають до задоволення.

Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - ЗУ «Про виконавче провадження») , сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник; стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 39 (далі - ЗУ «Про виконавче провадження»), виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Згідно із ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як вбачається із положень ч. 5 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

Положеннями статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України, встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 03.11.2020 у справі № 916/617/17: «61. Конституція України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Основного Закону). 63. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України "Про виконавче провадження" органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону N 1404-VIII). 67. Вирішувати питання про заміну сторони виконавчого провадження слід з урахуванням норм Закону N 1404-VIII. 68. Так, частиною першою статті 15 Закону N 1404-VIII передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. 69. Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, зокрема, звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону (пункт 5 частини першої статті 34 Закону N 1404-VIII). 70. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 39 Закону N 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. 71. За пунктом 2 частини першої статті 40 згаданого Закону виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. 72. Відповідно до пункту 13 розділу 2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за N 489/20802 (далі - Інструкція), правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. 73. З аналізу наведеного нормативного регулювання можна зробити висновок про те, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. 77. Законом передбачена можливість відновлення виконавчого провадження. Так, згідно із частиною першою статті 41 Закону N 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. Отже, відповідна заміна сторони виконавчого провадження правонаступником може бути здійснена лише у разі скасування постанови виконавця про закінчення такого виконавчого провадження. 78. З урахуванням наведених вище законодавчих приписів, у разі смерті фізичної особи - сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні. 79. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника. 80. Щодо можливості заміни боржника - фізичної особи - підприємця на його правонаступника - фізичну особу, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке. 124. Частиною першою статті 18 Закону N 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 125. Відповідно до частини першої статті 13 Закону N 1404-VIII та пункту 6 розділу І Інструкції під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. 126. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3 частини третьої статті 18 Закону N 1404-VIII). 127. Згідно з абзацом другим пункту 1 розділу II Інструкції виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення. 128. Відповідно до частини першої статті 28 Закону N 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 129. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 34 Закону N 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, у тому числі, у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону. 130. У свою чергу частиною п`ятою статті 15 Закону N 1404-VIII передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. 131. У силу пунктів 12, 13 Інструкції у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувану чи до суду. 132. Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом N 1404-VIII. 133. Як уже зазначалося, згідно з пунктом 3 частини першої та другої статті 39 Закону N 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. 134. Закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав грубо порушує права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення. 135. Із зазначеного нормативного регулювання випливає, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій. 136. Отримавши дані про смерть фізичної особи - сторони виконавчого провадження, виконавець має отримати підтвердження чи спростування таких даних, звернувшись відповідно до пункту З частини третьої статті 18 Закону N 1404-VIII із запитом до органу державної реєстрації актів цивільного стану згідно з компетенцією останнього, визначеного Законом України від 01 липня 2010 року N 2398-VI "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". 137. Після отримання даних про смерть сторони виконавчого провадження виконавець має звернутися до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину. Це дасть змогу виконавцеві з`ясувати, які особи як спадкоємці померлої сторони виконавчого провадження зверталися за отриманням спадщини та що саме ними було успадковано згідно зі свідоцтвом про право на спадщину. 138. Отже, виконавець, установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження. 139. Смерть, оголошення померлою або визнання безвісно відсутньою фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має виступати підставою для його закінчення лише коли виконання обов`язків такої особи чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 19.01.2022 у справі № 179/110/21 «Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Суду як джерело права. Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади. ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур. Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд. З аналізу правових норм, які належить застосувати до спірних правовідносин, можна дійти висновку, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" можливе лише за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме: накладення на боржника штрафу і перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин); накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин); звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону. Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження. Тобто, якщо рішення суду можливо виконати без участі боржника, державний виконавець вживає заходів примусового виконання рішення, а якщо судове рішення неможливо виконати без участі боржника, державний виконавець після надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Водночас Верховний Суд зазначає, що невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення і не свідчить про неможливість його виконання. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2021 року у справі № 520/6495/2020. Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 червня 2019 року у справі № 826/14580/16 (пункти 40-43) підтримав правову позицію, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа. За цією позицією, накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які підтверджували би факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання. Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду. Вирішуючи питання про законність дій державного виконавця, суд має враховувати, що Законом України "Про виконавче провадження" на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усіх передбачених законом заходів у межах встановлених повноважень. Крім того, суд звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось не виконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження. Частиною третьою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - з заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).».

ЄСПЛ підкреслив, що право на доступ до суду є невід`ємним аспектом гарантій, закріплених у Європейській конвенції з прав людини, посилаючись на принципи верховенства права та уникнення свавілля, які лежать в основі багатьох Конвенції. Можливі обмеження вищезазначеного права не повинні обмежувати доступ, наданий особі, таким чином або в такому обсязі, щоб була порушена сама суть права. Так, ЄСПЛ зазначив, що, застосовуючи процесуальні норми, суди повинні уникати надмірного формалізму, який би зашкодив справедливості розгляду.

Судом встановлено, що як на час відкриття виконавчого провадження, так і на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, і на даний час, заочне рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2013 року у справі № ЄУ№593/1925/13-ц (суддя: Крамар В.М.) і на підставі якого видано виконавчий лист Бережанського районного суду Тернопільської області від 20 грудня 2013 у згаданій справі про стягнення коштів з боржника на користь стягувача ПАТ КБ «Надра», якого у подальшому було замінено на скаржника, мало та має законну силу, тобто є чинним, а тому воно є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Також, як на час винесення оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження, так і на даний час, згадане заочне рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2013 року не є виконаним.

Про смерть боржника ОСОБА_1 у згаданому виконавчому провадженні державному виконавцю стало відомо після відкриття виконавчого провадження, а тому після відкриття виконавчого провадження на виконання ч. 1 і п. 5 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» 02.06.2016 № 1404-VIII, державний виконавець зобов`язаний був роз`яснити стягувачу право на подання державному виконавцю заяви для звернення до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником, як це передбачено ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» 02.06.2016 № 1404-VIII та дотриматись положення п. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» 02.06.2016 № 1404-VIII.

Будь-яких конкретних правових доказів, які б достовірно свідчили про вчинення і вжиття державним виконавцем усіх передбачених ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішення суду та давали правові підстави для висновку про відсутність правонаступництва після смерті боржника у справі № 754/997/22 та обґрунтованість закінчення виконавчого провадження суду не надано.

А тому, вимоги скарги про визнання неправомірними дії державного виконавця з винесення постанови від 06 березня 2023 року у ВП №41534218 з примусового виконання виконавчого листа Бережанського районного суду Тернопільської області № 2/593/611/2013, виданого 20 грудня 2013 року та скасування цієї постанови суд вважає обґрунтованими.

Згідно ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Із урахування викладеного, вимоги скарги у частині зобов`язання відновити №41534218 з примусового виконання виконавчого листа Бережанського районного суду Тернопільської області № 2/593/611/2013, виданого 20 грудня 2013 року про стягнення із ОСОБА_1 83 037,25 грн. заборгованості, також є обґрунтованими.

За таких обставин скарга підлягає до повного задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 451 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Поновити строк для подання скарги на дії державного виконавця відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Визнати неправомірними дії державного виконавця відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Покиньбороди О.А. у частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №41534218 від 06.03.2023 року.

Зобов`язати державного виконавця відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Покиньбороду О.А. відновити виконавче провадження ВП №41534218 з примусового виконання виконавчого листа Бережанського районного суду від 20 грудня 2013 року у справі №2/593/611/2013 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 83 037, 25 грн.

Зобов`язати державного виконавця відділу Бережанського відділу державної виконавчої служби в Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Покиньбороду О.А. звернутися до компетентних органів щодо встановлення кола спадкоємців боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.6 ст. 259 ЦПК України, повний текст ухвали суду складено 12 січня 2024 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Н.П.Німко