Справа № 344/3977/24
Провадження № 22-ц/4808/1053/24
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої (судді-доповідача) Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 12 червня 2024 року, у складі судді Пастернак І.А., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Івано-Франківської міської ради та Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про надання (повернення) житла особам із статусом дітей сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом до Івано-Франківської міської ради та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про надання (повернення) житла особам із статусом дітей сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування.

Позивачі просили надати (повернути) їм, дітям сиротам/дітям позбавлених батьківського піклування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як особам, що повернулись з під опіки від опікуна, позачергово двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка була надана згідно ордера №000594 серії АБ, виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 28.03.1973 №195 на їх сім`ю: ОСОБА_4 (дідуся), ОСОБА_5 (бабусю), ОСОБА_6 (батька), в якій вони проживали з своїми батьками дітьми до поміщення в дитячий будинок, а в подальшому там проживали їх родичі: батько, дідусь, дядько, або надати рівноцінну зазначеній двокімнатну квартиру в м. Івано-Франківську протягом 2-х місяців з моменту набрання сили рішенням суду.

Зобов`язати відповідача надати рішення та документи про зміну статусу та власників (користувачів) квартири АДРЕСА_1 за період з 28.03.1973 по 04.08.2018 та станом на даний час та про підстави надання даної квартири іншим особам, а також надати рішення міської ради про зміну адреси з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_3 .

03.06.2024 року представник позивачів подала до суду клопотання про збільшення (узагальнення) позовних вимог, в яких просила збільшити розмір позовних вимог, зокрема, окрім заявлених: визнати незаконними та скасувати пункт 8, 8,1 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради за №575 від 08.10.2015 та пункт 6, 6.1 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 05.11.2015 року №632 та визнати недійсним ордер №001546 серії АГ від 04.06.2018 року виданий на підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 08.10.2015 №575.

Залучити третіми особами без самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

10 червня 2024 року представник позивачів адвокат Боднарук С.І. подала узагальнену позовну заяву, у якій просила визнати незаконними та скасувати пункт 8, 8,1 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради за №575 від 08.10.2015 та пункт 6, 6.1 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 05.11.2015 року №632 та визнати недійсним ордер №001546 серії АГ від 04.06.2018 року виданий на підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 08.10.2015 №575; надати (повернути) дітям сиротам/дітям позбавлених батьківського піклування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як особам, що повернулись з під опіки від опікуна, позачергово двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка була надана згідно ордера №000594 серії АБ, виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 28.03.1973 №195 на їх сім`ю: ОСОБА_4 (дідуся), ОСОБА_5 (бабусю), ОСОБА_6 (батька), в якій вони проживали з своїми батьками дітьми до поміщення в дитячий будинок, а в подальшому там проживали їх родичі: батько, дідусь, дядько, або надати рівноцінну зазначеній двокімнатну квартиру в м. Івано-Франківську протягом 2-х місяців з моменту набрання сили рішенням суду; залучити третіми особами без самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; зобов`язати відповідача надати рішення та документи про зміну статусу та прийому-передачі на баланс квартири АДРЕСА_1 за період з 28.03.1973 по даний час, а також надати рішення міської ради про зміну адреси з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_3 .

Ухвалою Івано-Франківської міського суду від 12 червня 2024 року відмовлено у прийнятті до розгляду заяви представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 адвоката Боднарук Світлани Іванівни про збільшення (узагальнення) позовних вимог.

ОСОБА_1 на вказану ухвалу суду подала апеляційну скаргу.

Зазначає, що позовна заява була подана до суду 04.03.2024. Відповідачі до свого відзиву надали копії рішень про передачу спірної квартири іншим особам, а саме рішення Івано-Франківського МВК від 08.10.2015 №575 та 05.11.2015 №623 та виданого на їх підставі ордера №001456 серії АГ від 04.06.2018.

У відповідь стороною позивачів був поданий позов про визнання вищевказаних рішень незаконними.

В судовому засіданні 04.06.2024 суд зобов`язав представника позивачів подати узагальнену позовну заяву, в одній позовній заяві зазначити всі позовні вимоги. Така позовна заява була подана до суду 10.06.2024 та сплачено судовий збір.

Вважає, що суд першої інстанції незаконно постановив ухвалу про відмову у прийнятті до розгляду узагальненої позовної заяви, висновки суду необґрунтовані, в ухвалі не зазначено про повернення позовної заяви, не роз`яснено право позивачів щодо можливості звернення до суду.

Оскаржуваною ухвалою суду порушено право позивачів на доступ до правосуддя.

Просить скасувати ухвалу суду.

Відповідачі Івано-Франківська міська рада та виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради правом на подачу відзиву не скористались.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

З огляду на зазначене апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду не відповідає.

Відмовляючи у прийнятті до розгляду заяви представника позивачів про збільшення (узагальнення) позовних вимог суду першої інстанції виходив з того, що крім часткової зміни предмету позову, позивач посилався на нові обставини та заявив нові вимоги, що не є за своїм змістом збільшенням розміру позовних вимог.

Проте, погодитись з висновками суду першої інстанції не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Отже, реалізація права особи на судовий захист здійснюється в порядку, встановленому процесуальним законом.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктами 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Предмет позову кореспондується зі способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного способу захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Зміна предмета позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

У свою чергу, підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

При поданні заяви про збільшення позовних вимог, зміну предмета або підстав позову, позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Одночасна зміна підстав і предмета позову не допускається. Зміна підстав або предмета позову здійснюється шляхом подання суду відповідної письмової заяви. Зміна підстав або предмета позову можлива лише до початку розгляду судом справи по суті, тобто до того моменту, коли суд почне проголошувати позовну заяву. Ця норма спрямована на усунення зловживання процесуальним правом на зміну підстав або предмета позову. Заява, подана після початку розгляду справи по суті, залишається без розгляду і повертається позивачеві.

Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Схожий за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 352/1331/20, від 25 травня 2022 року у справі № 753/1908/15-ц та від 28 лютого 2024 року у справі № 359/6716/21.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зазначено, що оскільки положення частини третьої статті 49 ЦПК України виключають можливість одночасної зміни предмета і підстав позову, то у разі подання позивачем заяви у підготовчому засіданні, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, суд повинен відмовити у прийнятті такої заяви та повернути заявникові. Водночас позивач не позбавлений прав звернутися до суду з новим позовом у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 визначили предметом позову - надання (повернення) їм дітям сиротам/дітям позбавлених батьківського піклування, як особам, що повернулись з під опіки від опікуна, позачергово двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , або надати рівноцінну зазначеній двокімнатну квартиру в АДРЕСА_3 протягом 2-х місяців з моменту набрання сили рішенням суду.

Підставами позову позивачі визначили те, що відповідно до ч.3 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях;

Позивачі також посилалася на положення ст. 46 ЖК України, відповідно до якої поза чергою жиле приміщення надається дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ухвалою суду від 29 квітня 2024 року за клопотанням представника позивачів до участі у справі залучено виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради.

03 червня 2024 року представник позивачів у попередньому судовому засіданні подала заяву про збільшення позовних вимог у якій просила визнати незаконними та скасувати пункту 8, 8,1 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради за №575 від 08.10.2015 та пункт 6, 6.1 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 05.11.2015 року №632. Залучити третіми особами без самостійних вимог ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . ОСОБА_10 , ОСОБА_11

10 червня 2024 року представник позивачів подала позовну заяву (узагальнену) у якій просила: визнати незаконними та скасувати пункт 8, 8,1 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради за №575 від 08.10.2015 та пункт 6, 6.1 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 05.11.2015 року №632 та визнати недійсним ордер №001546 серії АГ від 04.06.2018 року виданий на підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 08.10.2015 №575; надати (повернути) дітям сиротам/дітям позбавлених батьківського піклування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як особам, що повернулись з під опіки від опікуна, позачергово двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка була надана згідно ордера №000594 серії АБ, виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 28.03.1973 №195 на їх сім`ю: ОСОБА_4 (дідуся), ОСОБА_5 (бабусю), ОСОБА_6 (батька), в якій вони проживали з своїми батьками дітьми до поміщення в дитячий будинок, а в подальшому там проживали їх родичі: батько, дідусь, дядько, або надати рівноцінну зазначеній двокімнатну квартиру в м. Івано-Франківську протягом 2-х місяців з моменту набрання сили рішенням суду; залучити третіми особами без самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; зобов`язати відповідача надати рішення та документи про зміну статусу та прийому-передачі на баланс квартири АДРЕСА_1 за період з 28.03.1973 по даний час, а також надати рішення міської ради про зміну адреси з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_3 .

Посилаючись на положення ст. 46 та 71 ЖК України, представник позивачів вказав, що оскаржувані рішення є незаконними та порушують права позивачів на отримання (повернення) їм спірної квартири, як дітям, позбавленим батьківського піклування, та таким, що повернулись з прийомної сім`ї по досягненню повноліття.

На зазначене що суд першої інстанції не звернув уваги, не дав належної оцінки обставинам, якими позивачі обґрунтовували свої позовні вимоги.

Отже є обґрунтованими посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що поданою заявою про збільшення (уточнення) позовних вимог фактично позивачі залишили незмінними первісні основні підстави позову та лише доповнила їх новими обставинами, що зумовлені подальшою зміною власника спірної квартири, надання якої є однією з вимог, заявлених позивачами.

Колегія суддів зауважує, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при поверненні заяви позивача збільшення (узагальнення) позовних вимог, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму, не врахував конкретні обставини цієї справи, на які позивачі посилалися у своїх заявах, а тому оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі наведеного, враховуючи неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла до висновку про те, що ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 12 червня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин