СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/1801/24
пр. № 2/759/2021/24
29 лютого 2024 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,
секретаря судового засідання Кривонос Ю.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Київської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шабінська Анна Вікторівна., ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,
І. Позиція сторін у справі
у січні 2024 р. до суду надійшла вищезазначена позовна заява, позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири, жила площа квартири - 14 кв.м., загальна площа квартири - 32,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, після померлої матері ОСОБА_3 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійним місцем проживання якої було: АДРЕСА_1 , та яка за життя залишила заповіт на ім`я позивача, ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, єдиною спадкоємицею за заповітом є ОСОБА_1 , інших спадкоємців немає, оскільки брат позивача, ОСОБА_2 відмовився від прийняття обов?язкової частки у спадщині, подавши відповідну заяву, при цьому одна половина квартири не входить до спадкового майна, та належить ОСОБА_1 на підставі Договору дарування 1/2 частини квартири, внаслідок чого до складу спадкового майна входить 1/2 частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ., яка складається з 1/3 квартири на підставі Договору міни та 1/6 частини на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом. 27.09.2023 нотаріусом Шабінською А.В. позивачеві видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, номер 71306058 у спадковому реєстрі, на 1/6 частку в праві власності на квартиру, однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку в праві власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю у позивача оригіналу Договору міни або його дублікату.
ІІ. Процесуальні дії і рішення суду
відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2024 визначено головуючого суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 24-25).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.01.2024 відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також витребувано у ПН КМНО ОСОБА_4 копію спадкової справи (а.с. 27-29).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.02.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 84).
Позивач у судове засідання не з`явилася, надіслав до суду заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, проти заочного ухвалення рішення не заперечула (а.с. 83).
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 81), причини неявки суду не відомі.
Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с. 34, 35), причини неявки суду не відомі.
Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
ІІІ. Фактичні обставини справи
cудом встановлено, що згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10).
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу Серії IV-БК ОСОБА_5 змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » (а.с. 11).
Згідно з заповітом Серії АВВ №334690, що посвідчений 19.08.1999, ОСОБА_8 , державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, та зареєстрованого в реєстрі за №2-2495, ОСОБА_3 заповіла своїй дочці ОСОБА_1 належну їй на праві власності 1/2 (одну другу) частину квартири під номером АДРЕСА_2 , в будинку під номером восьмим літера «А» (а.с. 13).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 (а.с. 12).
Згідно заяви №41 від 23.08.2022 ОСОБА_2 відмовився від прийняття обов`язкової частки у спадщині (а.с. 54).
Як вбачається з Договору дарування 1/2 частини квартири Серії АВЕ №312461 від 10.11.1999, посвідченого ОСОБА_8 , державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, та зареєстрованого в реєстрі за №2-3134, ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар 1/2 (одну другу) частину квартири під АДРЕСА_3 (а.с. 22).
27.09.2023 ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та зареєстрованого в реєстрі за №964, після смерті ОСОБА_3 , що складається з 1/6 частки в праві власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (шістдесят чотири), яка складається з однієї кімнати, загальною площею - 32,4 (тридцять два цілих чотири десятих) кв. м., у тому числі житловою площею - 14 (чотирнадцять) кв. м. (а.с. 20).
Згідно архівної довідки №273/01-17 від 28.12.2022 виданої державним нотаріусом Гуль Л.О. Київського державного нотаріального архіву, отримання дублікату Договору міни посвідченого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою від 15.05.1998 за реєстровим №3с-1033 є неможливим, оскільки 27.06.2020 у приміщенні Київського державного нотаріального архіву сталася пожежа, внаслідок якої відбулося пошкодження та втрата частини нотаріального фонду Дванадцятої київської державної нотаріальної контори за 1998 рік (а.с. 17).
Постановою приватного нотаріуса Шабінської А.В. Київського міського нотаріального округу від 27.09.2023 відмовлено ОСОБА_1 , у вчиненні нотаріальної дії, а саме - видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 (одну/третю) частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (шістдесят чотири), після смерті її матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійним місцем проживання якої було: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності померлої на 1/3 (одну/третю) частку квартири (а.с. 18-19).
ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду
кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до ст. 41 Конституції України. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права чи інтересу може бути визнання права.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності за положеннями ст. 321 ЦК України є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності.
Право власності відповідно до ст. 328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Так, за правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до п. 4.9. Глави 10 Розділу II Порядку, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст. 1270, ст. 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.
Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів (п. 4.12. Глави 10 Розділу II Порядку).
При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти (п. 4.14. Глави 10 Розділу II Порядку).
При цьому, згідно п. 4.16 Глави 10 Розділу II Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Відповідно до пункту 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).
Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, зокрема, у разі неможливості одержати у відповідних органах правовстановлюючий документ на підтвердження права. Разом з тим, відповідно до висновків, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку в порядку ст. 392 ЦК України є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Аналогічна правова позиція викладена у висновках Верховного Суду у постановах від 02.05.2018 р. у справі № 914/904/17, від 27.06.2018 у справі № 904/8186/17, від 11.04.2019 у справі № 910/8880/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, ОСОБА_3 заповіла своїй дочці ОСОБА_1 належну їй на праві власності 1/2 (одну другу) частину квартири під номером АДРЕСА_2 , в будинку під номером восьмим літера «А», що підтверджується заповітом Серії АВВ №334690, що посвідчений 19.08.1999, ОСОБА_8 , державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, та зареєстрованого в реєстрі за №2-2495, проте отримати дублікат правовстановлюючого документа, який посвідчує право власності померлої на 1/3 (одну/третю) частку квартири позивач позбавлена можливості, внаслідок пожежі у приміщенні Київського державного нотаріального архіву.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позивачем вжито всіх заходів для відновлення порушеного права, отже у даному випадку для позивача єдиним способом захисту її прав є визнання за нею у судовому порядку права власності в порядку спадкування за заповітом, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
V. Розподіл судових витрат
вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне судові витрати залишити за сторонами.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 319, 321, 328, 392, 1216-1218, 1220, 1223, 1261-1265, 1268, 1270, 1276 ЦК України; ст.ст.12, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-284, 315, 354, 355 ЦПК України,-
позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Київської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шабінська Анна Вікторівна., ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири, жила площа квартири - 14 кв.м., загальна площа квартири - 32,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, після смерті матері ОСОБА_3 .
Судові витрати залишити за сторонами.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: О.В. Ул`яновська
Повний текст судового рішення складено 11.03.2024.