ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1542/24 Справа № 233/3182/21 Суддя у 1-й інстанції - Малінов О.С. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.,

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Костянтинівська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2023 року, ухваленого суддею Маліновим О.С. у місті Костянтинівка Донецької області, дата складення повного тексту рішення 06 листопада 2023 року,

ВСТАНОВИВ

У липні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Костянтинівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Комунальне підприємство «Служба єдиного замовника» Костянтинівської міської ради Донецької області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів на відшкодування збитків та шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю.

Просила визнати протиправною бездіяльність Костянтинівської міської ради щодо прийняття будь-якого рішення з 28.05.2020 р. (дата набрання законної сили рішення по справі №233/7252/19 з 06.08.2020 р.) по дату звернення до суду 10.07.2021р, по квартирі АДРЕСА_1 , яка залишається безхазяйною та відчиненою після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , після прийняття рішення Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області по справі №233/7252/19.

Визнати незаконною бездіяльність Костянтинівської міської ради, яка після прийняття рішення Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області по справі №233/7252/19 не подала до суду заяву про визнання спадщини відумерлою по квартирі АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Стягнути з Костянтинівської міської ради () збитки які вона понесла та які має обов`язково ще понести після залиття квартири позивача АДРЕСА_2 , та які складають 166 387 грн 94 коп., в т.ч: роботи, та витрати які були вже виконані родиною позивача, як термінові, та були понесені грошові витрати як невідкладні 20 158 грн., збитки, внаслідок недоотриманої вигоди 45 000 грн., згідно кошторису на відновлювальне становище, яке існувало до залиття квартири та відновлювальний ремонт квартири позивача АДРЕСА_2 , після залиття 81 229 грн 94 коп., внаслідок пошкодження залиттям речей позивача 20 000, 00 грн; збитки, які вона повинна буде обов`язково понести - 20 000 грн., а точніше будуть надані до закінчення судових дебатів.

Стягнути з відповідача згідно квитанції від 16.04.2021р. за отримання відомостей з ДРРП (5075140) сплачені нею 33 грн.

Зобов`язати відповідача на користь ОСОБА_1 ІНН НОМЕР_1 виплатити моральну шкоду в розмірі 100 530 грн (3000 Евро).

В обґрунтування вказаних вимог позивач посилалася на те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 .

В багатоповерховому будинку над її квартирою знаходиться квартира АДРЕСА_1 , яка не має власника.

Територіальна громада в особі Костянтинівської міської ради не виконала свій обов`язок щодо визнання вказаної спадщини відумерлою. Зазначена квартира тривалий час була відкрита, внаслідок чого з неї невідомими особами були викрадені внутрішньо квартирні радіатори центрального опалення.

Комунальне підприємство «Служба єдиного замовника Костянтинівської міської ради» перед початком опалювального сезону 2018 року не перевірило цілісність внутрішньо будинкової мережі, не здійснило роботи з промивання, випробування системи, та відкрило подачу теплоносія, у зв`язку з чим 26.11.2018 року відбулось залиття квартири позивача та квартир, що розташовані нижче.

27 лютого 2023 року позивач уточнила позовні вимоги, просила суд збільшити розмір в частині позовних вимог викладених в прохальній частині з прив`язкою до долара США на день подачі позову 10.07.2021р, та перевести з долара в гривню на дату прийняття рішення, в т.ч. збільшити терміни триваючих збитків на дату прийняття рішення: стягнути з Костянтинівської міської ради збитки, які позивач понесла та які має обов`язково ще понести після залиття квартири позивача АДРЕСА_2 , для відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів позивача, які складають 223 230 грн 14 коп., що дорівнює 8 182,93 дол. США по курсу 27,28 грн за дол., в т.ч : роботи, та витрати які були вже виконані родиною позивача , як термінові, та були понесені грошові витрати як невідкладні 20 158 грн., що дорівнює 738,93 долар США по курсу 27,28 грн за дол. Збитки, внаслідок недоотриманої вигоди 71 842,20 грн, що дорівнює 2 633.51 доларів США по курсу 27,28 грн за дол. Згідно кошторису на відновлювальне становище, яке існувало до залиття квартири та відновлювальний ремонт квартири позивача АДРЕСА_2 , після залиття 81 229 грн 94 коп., що дорівнює 2 977,64 долар США по курсу 27,28 грн за дол. Внаслідок пошкодження залиттям речей позивача 20 000, 00 грн, що дорівнює 733,14 долар США по курсу 27,28 грн за дол. Збитки, які позивач повинен буде обов`язково понести 30 000 грн., а точніше будуть надані до закінчення судових дебатів. (триваючі збитки, які збільшуються), кожного місяця, що дорівнює 1 099,71 долар США по курсу 27,28 грн за дол.

Стягнути з відповідача згідно квитанції від 16.04.2021р. за отримання відомостей з ДРРП (5075140) сплачені позивачем 33 грн.

Зобов`язати відповідача на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 ) виплатити моральну шкоду в розмірі 100 530 грн (3000 Евро).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просила скасувати оскаржуване рішення, ухвалене на її думку, з порушенням норм матеріального права та порушенням норм процесуального законодавства, та ухвалити нове, яким задовільнити позовні вимоги в повному обсязі.

Так судом не взяті до уваги посилання позивача на обставини, відомості та відносини вже встановлені Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області при розгляді справи №233/7252/19. На думку апелянта суд не вправі і не повинен був оцінювати ефективність обраного позивачем способу захисту, повинен був, але не вирішив спір по суті. Суд послався в рішенні на нібито досліджені докази неправомірних дій, в той час як позов поданий з посиланням на докази бездіяльності відповідача. Суд першої інстанції не замінив сторону, якщо вважав неналежним залученого позивачем відповідача на належного. Судом також порушено розумні строки розгляду справи. Просила слухати дану справу за її апеляційною скаргою без її участі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Костянтинівської міської ради Ісмаілов С.Н. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи її необґрунтованою, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Щодо вимог позивача про визнання протиправною та незаконною бездіяльність міської ради у контексті не подання відповіданої заяви про визнання спадщини відумерлою, зазначив, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суд Донецької області від 07.08.2021 роу по справі 233/3774/21 спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та складається з нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 визнано відумерлою та передано у власність Костянтинівської міської територіальної громади в особі Костянтинівської міської ради. Звернув увагу, що квартиру позивача було затоплено до моменту повідомлення виконавчого комітету міської ради про те, що квартира покинута 23.11.2018, тому вважав, що вини міської ради, пов `язаної з її бездіяльністю, що спричинило пошкодження майна позивача немає. Крім того заперечив проти сум відшкодування матеріальної шкоди, які позвиач зазначила орієнтовано, без доказово, на припущеннях. Щодо недоотримання вигоди, також не надано доказів комерційного застосування квартири позивачів, у найм. Не складено навіть акту про затоплення квартири, належним чином. У зв`язку із недоведеністю спричинення відповідачем матеріальної шкоди також заперечив проти задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляцйна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07.08.2021 по справі №233/3774/21 спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та складається з нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 31,0 кв.м., визнано відумерлою та передано вказану квартиру у власність Костянтинівської міської територіальної громади в особі Костянтинівської міської ради.

Позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно 21833892 від 11.02.2009 року, виданим Костянтинівським міським бюро технічної інвентаризації.

КП «Служба єдиного замовника Костянтинівської міської ради» є виконавцем послуг з управління, утримання та ремонту комунального житлового фонду м.Костянтинівки та надає послуги з утримання будинку АДРЕСА_4 на підставі рішення Костянтинівської міської ради №5/54-1229 від 21.10.2010 року та рішення Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради №106 від 17.04.2015 року. В рахунок тарифу на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій щодо обслуговування будинку АДРЕСА_4 включено, в т.ч. технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем: холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення, зливної каналізації, що підтверджується розрахунком тарифу по будинку, наданим КП «СЕЗ».

26.11.2018 року через відсутність радіатора внутрішньо квартирної мережі централізованого опалення у квартирі АДРЕСА_1 під час подачі теплоносія до будинку відбулось залиття квартири АДРЕСА_2 , вказані обставини визнаються сторонами.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2020 року встановлено факт неналежного надання послуг з підготовки (відновлення) схем внутрішньобудинкових систем центрального опалення до початку постачання теплової енергії до житлового будинку АДРЕСА_4 Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника Костянтинівської міської ради» у 2018 році.

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог в частині стягнення грошових коштів у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, на підставі наявних у справі доказів виходив з того, що твердження позивача що залиття квартири сталось з вини відповідача, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на належних, допустимих і достовірних доказах.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовної вимоги про визнання незаконною бездіяльність Костянтинівської міської ради, яка полягала у неподанні до суду заяви про визнання відумерлою спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд виходив з того, що є рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07.08.2021 по справі №233/3774/21, яким спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та складається з нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 31,0 кв.м., визнано відумерлою та передано вказану квартиру у власність Костянтинівської міської територіальної громади в особі Костянтинівської міської ради.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів спричинення їй матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок затоплення квартири саме з вини відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і діями відповідача, тому відсутні підстави і для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції та не погоджується з доводами позивача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч.1 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Постановою Пленуму Верховного суду України 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої бути протиправними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина особи.

Пунктом 1.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17 травня 2005 року, визначено, що повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг; порядок доступу до житла та іншого володіння для ліквідації аварій, проведення оглядів технічного стану, перевірки показів засобів обліку; права та обов`язки споживачів, виконавців, виробників; оформлення претензій споживачів до виконавців; порядок укладання договорів у сфері житлово-комунальних послуг визначаються згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п.2.3.6. Правил у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4).

Відповідно до додатку 4 до п.2.3.6 Правил акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) складається комісією у складі: головного інженера виконавця послуг, голови комісії, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, слюсаря-сантехніка (слюсаря-електрика), представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету; в якому описується, що трапилось і які наслідки (що залито, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено; з зазначенням причини залиття, аварії, що трапилась на системі ЦО, ГВС, (чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. у роботу системи); акт повинен містити висновки і рекомендації комісії (надаються висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін.); члени комісії повинні підписати акт та з актом повинні бути ознайомлені мешканці квартир, які його також підписують.

В абз.2 п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 за №76, передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (Додаток 4).

Натомість Додаток 4 вимагає чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. № ___ у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.

Додаток 4 Правил при складанні акту вимагає надати висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін. Окрім того, акт повинен містити інформацію про ознайомлення мешканців квартир щодо відомостей даного акту.

У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року №12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» також зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи є обов`язковою. Якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків з числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна.

Отже, факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок - залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи.

Таким чином, на підтвердження позовних вимог позивач повинен надати належні та допустимі докази, які б підтверджували факт залиття його квартири, зокрема комісійний акт, який складено із додержанням вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, яким би було зафіксовано, зокрема, сам факт залиття, а також причини залиття та завдані пошкодження, висновок відповідної експертизи щодо встановлення причин залиття.

Позивачем не надано суду жодного акту, яким зафіксовано залиття її майна складений відповідно до норм діючого законодавства.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку №4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів неправомірних дій саме відповідача, щодо залиття квартири позивача, та як наслідок - відсутній безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями та шкодою, відповідно вина відповідача не доведена, а відтак відсутні підстави для покладення обов`язку по відшкодуванню майнової шкоди на відповідача.

Згідно з вимогами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до положень ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивач вказує про те, що суть заподіяної моральної шкоди полягає в триваючому стресорному факторі, як можливого факту повторення залиття її квартири.

Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями відповідача було завдано позивачу моральних страждань, матеріали справи не містять, тому, враховуючи, що позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди та про визнання бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною, не доведені належними та допустимими доказами, відповідно відсутні підстави і для задоволення похідної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2024 року.

Головуючий:

Судді: