Провадження №2/512/47/24
"22" лютого 2024 р. смт Саврань
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Савранський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Брюховецького О.Ю.,

за участі секретаря Тімановського А.Г.,

представника позивача адвоката Пілюка Р.В.,

представника відповідача (в режимі відеоконференції) адвоката Юдіна О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному порядку справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Добробут», третя особа: Любашівська селищна рада Одеської області про усунення перешкод в користуванні належним майном, повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

04.04.2023 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Приватного підприємства «Добробут» про усунення перешкод в користуванні належним майном, повернення земельної ділянки.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що йому належить земельна ділянка площею 4,0141 га, яка розташована на території Полянецької сільської ради Подільського району.

20.09.2019 ОСОБА_1 надала довіреність своєму синові ОСОБА_2 26.09.2019 останній отримав витяг на зазначену земельну ділянку. Відповідно до витягу державним реєстратором Любашівської селищної ради Дудник Г.О. 14.12.2018 строком на 49 років. Орендатором за даним договором є Приватне підприємство «Добробут» ЄДРПОУ 3163071.

Позивач стверджує, що вона не укладала договір з ПП «Добробут» 10.12.2018 на 49 років. Таким чином було сфальшовано договір оренди та ПП «Добробут» незаконно заволоділо і продовжує користуватись належною ОСОБА_1 земельною ділянкою.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 просить зобов`язати Приватне підприємство «Добробут» усунути перешкоди у користуванні належним майном та повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,0141 га, кадастровий номер :01:006:0064, розташовану на території Полянецької сільської ради Подільського району Одеської області; скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди державної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,01141 га, кадастровий номер :01:006:0064, розташовану на території Полянецької сільської ради Подільського району Одеської області; скасувати рішення державного реєстратора від 14.12.2018 №44607687 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,0141 га, кадастровий номер :01:006:0064, розташовану на території Полянецької сільської ради Подільського району Одеської області, стягнути з відповідача понесені судові витрати у вигляді судового збору, витрат на правову допомогу та витрат на проведення експертизи.

Ухвалою судді Савранського районного суду Одеської області Брюховецьким О.Ю. від 05.04.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 09.05.2023; встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 23-24).

Як вбачається з довідки секретаря судових засідань Шаповал Н.Г. від 09.05.2023, яка міститься в матеріалах справи, підготовче засідання відкладено на 30.05.2023 у зв`язку з неявкою сторін (а.с.27).

26.05.2023 на електронну адресу суду надійшло клопотання представника ПП «Добробут» - адвоката Юдіна О.Ю., який діє на підставі ордеру серія ВН №1237008 від 26.05.2023, про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з підготовкою відзиву (а.с.34).

30.05.2023 до суду надійшла заява представника позивача адвоката Пілюка Р. про витребування доказів, а саме оригіналу договору оренди земельної ділянки (паю), площею 4,0141 га від 10.12.2018 (а.с.37).

Того ж дня, представник позивача адвокат Пілюк Р. подав клопотання про призначення почеркознавчої експертизи (а.с.38).

Підготовче судове засідання відкладено на 20.06.2023.

20.06.2023 від представника відповідача адвоката Юдіна О.Ю. надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з його хворобою (а.с.40).

Підготовче судове засідання відкладено на 12.09.2023.

12.09.2023 надійшло клопотання представника позивача адвоката Пілюка Р.В. про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з його хворобою (а.с.49).

Підготовче судове засідання відкладено на 11.10.2023.

Представник відповідача адвокат Юдін О.Ю. 04.10.2023 надав клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.50).

Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 09.10.2023 вищевказане клопотання представника відповідача задоволено (а.с.54-55).

04.10.2023 на електронну адресу суду надійшло пояснення представника відповідача адвоката Юдіна О.Ю. про те, що договір оренди щодо земельної ділянки площею 4,0141 га кадастровий номер 512438200:01:005:0064 між відповідачем та позивачкою ніколи не укладався, що унеможливлює його надання (а.с.52).

Ухвалою суду від 11.10.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 07.11.2023 (а.с.56).

07.11.2023 від представника позивача адвоката Пілюка Р.В. надійшло клопотання про ознайомлення зі справою (а.с.57).

Судове засідання відкладено на 07.12.2023.

14.11.2023 до суду надійшла заява від позивача про зміну (уточнення позовних вимог), в якій позивач просила: усунути перешкоди у користуванні належним майном та повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,0141 га, кадастровий номер :01:006:0064, розташовану на території Полянецької сільської ради Подільського району Одеської області; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 44607687 від 14.12.2018 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 4,0141 га кадастровий №0:01:006:0064, що призначена для ведення товарного, зобов`язавши відповідача Приватне підприємство «Добробут» повернути позивачу дану земельну ділянку, стягнути з відповідача понесені судові витрати у вигляді судового збору, витрат на правову допомогу та витрат на проведення експертизи (а.с.62-63).

Того ж дня до суду надійшла заява представника позивача адвоката Пілюка Р.В. про витребування доказів (а.с.58-59) та клопотання позивачки про призначення почеркознавчої експертизи (а.с.60-61).

06.12.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Юдіна О.Ю. про відкладення судового засідання у зв`язку з участю у заході (а.с.72).

Судове засідання відкладено на 11.01.2024.

Представник відповідача адвокат Юдін О.Ю. 04.01.2024 надав клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.78).

Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 08.01.2024 вищевказане клопотання представника відповідача задоволено (а.с.80-81).

10.01.2024 від представника відповідача адвоката Юдіна О.Ю. надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з його хворобою (а.с.82).

Судове засідання відкладено на 26.01.2024.

Представник відповідача адвокат Юдін О.Ю. 19.01.2024 надав клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.88).

Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 22.01.2024 вищевказане клопотання представника відповідача задоволено (а.с.90-91).

26.01.2024 в судовому засіданні від представника відповідача адвоката Юдіна О.Ю. надійшло клопотання про перерву у зв`язку з неотриманням заяви позивача про уточнення позовних вимог.

Представник позивача заперечував проти задоволення вказаного клопотання.

Суд в судовому засіданні задовольнив клопотання представника відповідача.

Представник відповідача адвокат Юдін О.Ю. 05.02.2024 надав клопотання про участь у судовому засіданні, яке призначено на 22.02.2024 в режимі відеоконференції (а.с.93).

Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 05.05.2024 вищевказане клопотання представника відповідача задоволено (а.с.95-96).

12.02.2024 представником відповідача адвокатом Юдіним О.Ю. надано пояснення щодо зміни (уточнення позовних вимог) на стадії судових дебатів. Представник відповідача стверджує, що 07.11.2023 у судовому засіданні суд постановив ухвалу про закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів. Проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами і переходу до судових дебатів представник позивача - не заперечував. Під час судових дебатів представник позивача, без будь-яких правових підстав, посилаючись виключно на власну помилку у визначенні предмету спору заявив клопотання про перерву для складання клопотання про уточнення позовних вимог. Представник відповідача вважає, що заява про зміну (уточнення) позовних вимог, не підлягає задоволенню, оскільки не містить жодного посилання на норми права, які б надали позивачці право звернутися до суду з заявою про зміну (уточнення) позовних вимог на стадії судових дебатів. В своїх поясненнях представник відповідача посилається на частину 3 статті 49 ЦПК України, згідно якої зазначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Разом з тим позивачкою одночасно не було порушено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, а також не вказано поважних причин такого порушення. Крім того, представник відповідача стверджує, що предметом позову є певна матеріальна-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Одночасна зміна і предмету, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом. Разом з тим, представник відповідача вважає, що зміна хоча б однієї цифри чи одного знаку у кадастровому номері оспорюваної земельної ділянки свідчить про розбіжності у земельних ділянках, як об`єктах цивільного права. Просив заяву про зміну (уточнення) позовних вимог залишити без розгляду та повернути позивачеві (а.с.100).

22.02.2024 в судовому засіданні представник позивача адвокат Пілюк Р.В. уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовільнити в повному обсязі.

В судовому засіданні 22.02.2024 представник відповідача ПП «Добробут» - адвокат Юдін О.Ю. заперечив проти позовних вимог, підтримав своє письмове пояснення від 11.02.2024.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами, встановленими частиною 1 статті 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами частини 1 статті 48 ЦПК сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено. При цьому така особа самостійно визначає іншу особу (відповідача), що порушила її права або охоронювані законом інтереси.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Суд встановив, що земельна ділянка з кадастровим №:01:006:0064, площею 4,0141 га належить на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серія та номер: ІІІ-ОД №066038, виданий 24.02.2004 Савранською районною державною адміністрацією, ОСОБА_1 , що підтверджується з інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру про право власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.9).

Обставини щодо належності власнику вказаної земельної ділянки учасниками справи не заперечувались.

Крім того, з актуальної інформації про державну реєстрацію іншого речового права вбачається, що державним реєстратором Дудником Г.О., Любашівська селищна рада, Одеської області, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44607687 від 14.12.2017, було внесено відомості до реєстру про інше речове право, а саме право оренди земельної ділянки загальною площею 4,0141 га. Також, з вказаної інформації вбачається, що орендарем зазначеної ділянки є ПП «Добробот», а орендодавцем ОСОБА_1 (а.с.9 на звороті).

Земельна ділянка з кадастровим №:01:006:0064, площею 4,0141 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, знаходиться на території Полянецької сільської ради, масив НОМЕР_1 , ділянка НОМЕР_2 , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-019 від 12.09.2019 (а.с.10).

Згідно відомостей про оренду, суборенду вбачається, що між власником зазначеної земельної ділянки ОСОБА_1 та ПП «Добробут» укладено договір оренди строком на 49 (сорок дев`ять років) (а.с.10 на звороті).

Крім того, в матеріалах справи відсутній оригінал або копія договору оренди земельної ділянки з кадастровим №:01:006:0064, площею 4,0141 га, що укладений між позивачем та відповідачем.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

У частині першій статті 627 ЦК зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.

Згідно з частинами першою, третьою статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 , яка є власницею спірної земельної ділянки, заперечує факт укладення нею з ПП «Добробут» договору оренди землі на підставі якого за відповідачем зареєстроване право оренди спірної земельної ділянки індексний номер 44607687 від 14.12.2018, зазначивши, що ОСОБА_1 договір не підписувала.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з положеннями статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 17 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом супроводжується внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру про право власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.9), оспорюваний договір оренди землі зареєстрований на підставі рішення державного реєстратора Дудник Геннадія Олександровича Любашівська селищна рада, Одеська область, індексний номер 44607687 від 14.12.2018.

Протокольною ухвалою суду від 12.09.2023 було витребувано оригінал вказаного договору оренди.

Проте ухвала суду про витребування документів, що безпосередньо стосуються предмету спору не виконана.

Разом з тим, ураховуючи, що суду не було надано відповідачем оригіналу договору оренди, суд був позбавлений можливості призначити у справі відповідну судову почеркознавчу експертизу.

За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

При цьому суд звертає увагу на положення абзацу 3 п. 1.1 Розділу 1 «Почеркознавча експертиза» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, в якому категорично вказано, що для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Тобто суд констатує, що на виконання ухвали суду про витребування доказів відповідачем не було надано оригінал спірного договору оренди, що унеможливлювало призначення судом, а також і проведення в подальшому судової почеркознавчої експертизи.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

За змістом частини 4 статті 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події, а у разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до частини 10 статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним відповідно до частини 10 статті 84 ЦПК України визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ про те, що договір оренди позивачем не підписувався та не укладався.

Суд враховує, що відповідачем не було надано доказів, які б спростовували доводи позивача з приводу непідписання останньою договору оренди земельної ділянки.

Суд вважає, що оскільки позивачка стверджує про неукладення спірного договору оренди та відсутність у нього оригіналу примірника такої угоди, то саме на відповідача покладається обов`язок представити докази на підтвердження укладення цієї угоди.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 130/1503/18 (провадження № 61-6084св19), від 22 травня 2019 року у справі № 130/1508/18 (провадження № 61-6086св19), від 23 жовтня 2019 року у справі № 130/1510/18 (провадження № 61-6004св19), від 24 червня 2020 року у справі № 130/1509/18 (провадження № 61-6087св19), від 20.10.2021 року у справі № 581/39/20 (провадження № 61-1313св21).

Статтею 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

На думку суду, твердження позивачки про те, що вона не укладала договір оренди землі між нею та ПП «Добробут» та не підписувала його, залишились неспростованими відповідачем.

Факт реєстрації речового права оренди спірної земельної ділянки не може заміняти договір про таке право, так як згідно положення статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. І лише після виникнення речового права оренди таке підлягає державній реєстрації.

Аналогічного висновку за подібних обставин дійшов ВС в постанові від 20 жовтня 2021 року в справі № 581/39/20.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

У відповідності до частини 1 статті 316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Поряд з цим ,частинами 1-7 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Таким чином, ураховуючи висновки суду про відсутність волевиявлення позивача на укладання спірного правочину та, відповідно, відсутність погодження істотних його умов, суд приходить до висновку, що права позивача було порушено.

Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві, ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої земельної ділянки. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року справа №145/2047/16-ц.

Разом із тим, реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивачки на розпорядження власністю - земельними ділянками площею 4,0141га. (кадастровий номер :01:006:0064), яка розташована на території Полянецької сільської ради Подільського району Одеської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто, спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18) зазначено, що реєстрація неукладеного сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою. Отже, реєстрація права оренди за орендарем на вказану земельну ділянку, коли договір оренди орендодавець фактично не підписувала (правочин є неукладеним), не відповідає вимогам закону.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 березня 2021 року в справі № 704/360/18 (провадження № 61-396св21) зазначено, що: «реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою… Отже, реєстрація права оренди ТОВ «Міжлісся» на вищевказану земельну ділянку, коли договір оренди особа фактично не підписувала, тобто цей правочин є неукладеним, не відповідає вимогам закону. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. На підставі викладеного, обґрунтованими є доводи позовної заяви про наявність правових підстав для скасування державної реєстрації договору оренди (запису про проведену державну реєстрацію)…».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21, пункт 98) зазначено, що у практиці Великої Палати закріпився принцип реєстраційного підтвердження речових прав на нерухоме майно (такий висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц і в подальшому повторювався у практиці Верховного Суду). Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто, державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 (пункт 6.30), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (пункт 4.17), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13) та інші).

Отже, державна реєстрація права оренди відповідача на належну позивачу земельну ділянку - це офіційне визнання та підтвердження державою факту набуття ним права оренди. У справі, яка розглядається, встановлено, що реєстрація права оренди відповідача порушує права позивача.

Одним із способів захисту порушеного права відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Абзацом 2 частини 3 статті 26 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній на момент звернення з позовом) встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Оскільки порушення права власності позивача відбулось у результаті державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за відповідачем, заявлена вимога про скасування такої державної реєстрацій спрямована на відновлення становища, яке існувало до порушення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України (Постанова Верховного Суду від 23.01.2023 року справа №656/242/19).

У пункті 123 постанови від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 14-83гс21) Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що положення статті 26 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній на момент звернення з позовом) обумовлено тим, що суд вирішує спір про право; скасування державної реєстрації речових прав повинно бути пов`язано з підставою для проведення такої реєстрації, з одночасним визнанням того, хто набуватиме право, яке реєструється. Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права, а є офіційним засвідченням державою факту набуття особою такого права.

Оскільки порушення права власності позивача відбулось у результаті державної реєстрації права оренди за ПП "Добробут" на підставі договору оренди земельної ділянки, яка позивачем не укладалася, заявлені нею позовні вимоги про скасування державної реєстрації такої угоди опосередковує відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні належним майном, повернення земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки.

Щодо пояснень представника ПП «Добробут» - адвоката Юдіна О.Ю. щодо заяви позивачки про зміну (уточнення позовних вимог) суд зазначає наступне.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Так, через канцелярію суду 14.11.2023 позивач подала заяву про зміну (уточнення позовних вимог), в якій посилаючись на арифметичну помилку в кадастровому номері земельної ділянки, просила вважати остаточними позовні вимоги з урахуванням правильного кадастрового номеру земельної ділянки :01:006:0064 та правильного індексного номеру рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 44607687.

Того ж дня до суду надійшла заява представника позивача адвоката Пілюка Р.В. про витребування доказів (а.с.58-59) та клопотання позивачки про призначення почеркознавчої експертизи (а.с.60-61), з урахуванням правильного кадастрового номеру земельної ділянки :01:006:0064.

При дослідженні позовної заяви, в судовому засіданні, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 при складанні позовної заяви, дійсно допустилася технічної описки, а саме в написанні кадастрового номеру земельної ділянки, помилково зазначивши його 512438200:01:005:0064, замість правильного :01:006:0064 та в написанні індексного номеру рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, помилково зазначивши його 446076, замість правильного 44607687.

При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача адвоката Юдіна Ю.О. про те, що вказана заява є заявою про зміну предмету та (або) підстави позову та застосування до неї наслідків пропуску строку, оскільки сама по собі арифметична помилка допущена в написанні кадастрового номеру земельної ділянки не змінює предмет позову у цій справі.

Водночас, в додатках до позовної заяви, які отримані стороною відповідача, позивачка надала актуальну інформацію про державну реєстрацію іншого речового права, з якої вбачається правильний кадастровий номер земельної ділянки :01:006:0064 та правильний індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 44607687.

Водночас, обґрунтовуючи власні доводи щодо неприпустимості подальшого розгляду справи з урахуванням правильного кадастрового номеру земельної ділянки, представник відповідача не наголошував, що між позивачкою ОСОБА_1 та ПП "Добробут" укладено чимало договорів оренди земельних ділянок, що могло б дійсно вплинути на усвідомлення позивача стосовно того, яка саме земельна ділянка є предметом позову у цій справі.

Разом з тим, згідно з практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 03.10.2019 у справі № 902/271/18, від 16.02.2021 у справі №922/2115/19, в ухвалі від 22.06.2021 у справі № 923/525/20, постанові від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21 суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Так, в судовому засіданні за наслідком прийняття заяви позивачки про уточнення позовних вимог судом було запропоновано стороні відповідача надати оригінал договору оренди земельної ділянки з кадастровим №:01:006:0064, що укладений між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ПП "Добробут" та у разі надання такого договору роз`яснена можливість повернення до попередньої стадії судового процесу для розгляду питання призначення почеркознавчої експертизи. Однак вказаного договору оренди стороною відповідача надано не було.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що надміру формалізований підхід до заявлених позовних вимог суперечить завданням цивільного судочинства щодо справедливого та неупередженого вирішення судом цивільних спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Так, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21), зроблено висновок, що: «при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово звертала увагу на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження №14-400 цс 19).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-31595 св 18)).

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 15, 06, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, статтями 2,5,12,1376-81, 259, 263-265, 273, 354,355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Добробут», третя особа: Любашівська селищна рада Одеської області про усунення перешкод в користуванні належним майном, повернення земельної ділянки задовольнити.

Зобов`язати Приватне підприємство «Добробут» усунути перешкоди у користуванні належним майном та повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,0141 га, кадастровий номер :01:006:0064, розташовану на території Полянецької сільської ради Подільського району Одеської області.

Скасувати рішення державного реєстратора від 14.12.2018 № 44607687 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,0141 га, кадастровий номер :01:006:0064, розташовану на території Полянецької сільської ради Подільського району Одеської області.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Повний текст рішення складений і підписаний головуючим суддею 04.03.2024.

Суддя О.Ю. Брюховецький