Справа № 202/2900/24
Провадження № 2-о/202/142/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О.,

за участю секретаря судового засідання Пономаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу 202/2900/24

за заявою

ОСОБА_1

про встановлення факту, що має юридичне значення,

заінтересована особа - Держава Ізраїль в особі Посольства Ізраїлю в Україні,

ВСТАНОВИВ:

27.02.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Щелакова Катерина Валеріївна звернулася до суду з заявою, в якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , є одинокою матір`ю та одноособовим опікуном над своїм сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запис про батька якого в Книзі реєстрації народження та Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо актового запису № 516 від 19.09.2007 про народження складено за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записані за вказівкою матері - ОСОБА_1 та з її слів, відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 має малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 не перебувала у зареєстрованому шлюбі із батьком дитини, та в свідоцтві про народження сина зазначено батька зі слів матері, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Заявниця має намір переїхати на постійне проживання до держави Ізраїль. Малолітній син заявниці проживав від народження разом з матір`ю на території України.

Для того, щоб проживати на законних підставах на території Ізраїлю заявниці з її сином, вона має намір отримати відповідне громадянство держави Ізраїль. Проте для того, щоб син міг проживати разом з мамою в Ізраїлі та отримати громадянство цієї країни, відповідно до законодавства держави Ізраїль, а саме інструкції № 5.2.0008, необхідно встановити факт того, що заявниця є одинокою мамою та її син перебуває під її повною фактичною та юридичною опікою та піклуванням. Тому, встановлення факту, що заявниця є одинокою мамою, має юридичне значення, оскільки це дасть можливість отримати дозвіл Управління з питань реєстрації населення та імміграції Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю на отримання їй та її сину громадянства держави Ізраїль.

04.03.2024 по справі відкрите окреме провадження.

В судове засідання учасники справи не з`явилися.

Представник заявника надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі заявниці, заяву підтримують.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази у справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимога заявника підлягає задоволенню виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 516 від 19.09.2007. Батьками зазначено: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_1 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України № 1 від 13.12.2023, державна реєстрація актового запису про народження дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведена за вказівкою матері відповідно до частини 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

Суд враховує, що мають бути захищені найкращі інтереси неповнолітньої дитини, зокрема з метою можливості вільного та законного проживання в іншій державі.

Чинним законодавством не визначений порядок надання статусу одинокої матері, тобто встановити даний факт в позасудовому порядку неможливо.

З матеріалів справи випливає, що з моменту народження сина заявниця ОСОБА_1 виховує і утримує дитину сама.

За нормою частини 1 ст. 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Як вбачається з заяви, ОСОБА_1 не може проживати на законних підставах на території Ізраїлю з сином, оскільки для оформлення документів їй необхідно підтвердження факту, що вона є одинокою матір`ю.

За таких обставин суд вважає, що заявник є одинокою матір`ю, яка виховує сина ОСОБА_2 без батька.

У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статті 3, 11 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року покладають на Держави - учасниці цієї Конвенції зобов`язання забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, також вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону.

Вимога Конвенції ООН про права дитини обумовлена потребою забезпечити вирішення питань, що стосуються виховання і піклування про дитину, у легітимний спосіб і таким чином гарантувати стабільне життя дитини і впорядкованість її відносин з батьками чи іншими піклувальниками.

Багатостороннім міжнародним договором, спрямованим на захист дитини від незаконного переміщення чи утримання, є Гаазька Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року, до якої приєдналися Україна та Ізраїль.

У Гаазькій Конвенції вживаються поняття «право піклування» і «право доступу», тлумачення яких обмежено виключно цілями Конвенції. Так, «право піклування» охоплює права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини, а «право доступу» включає право спілкуватися з дитиною, у тому числі переміщувати дитину на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання (стаття 5 Конвенції).

Право піклування в контексті Конвенції охоплює не лише визначення місця проживання дитини, а й вирішення питань про тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон. Тобто, наявність документа, що визначає місце проживання дитини з одним із батьків, не є підставою для зміни дитиною держави проживання цим з батьків одноособово. Зміна країни проживання дитини вимагає окремого узгодження з тим з батьків, який проживає окремо (а за відсутності - потрібен дозвіл суду), адже такий переїзд, як правило, спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичного соціального, культурного, мовного середовища дитини, тобто впливає на питання, пов`язані з її подальшим життям, розвитком і вихованням.

Згідно з ст. 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цвітного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Визначення походження дитини проводиться в момент державної реєстрації її народження, яке має бути здійснене у відповідності до ст. ст. 144-147 Сімейного кодексу України.

Згідно з частиною 2 ст. 147 СК України, по батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком.

Відповідно до ст. 242 Цивільного кодексу України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа.

Відповідно до Регламенту № 5.2.0008 Управління реєстрації населення та імміграції Ізраїлю «Про надання статусу іноземному громадянину на підставі шлюбу з громадянином Ізраїлю» зі змінами від 10.12.2020, підрозділ: візи, з питань: надання статусу іноземному громадянину на підставі шлюбу з громадянином Ізраїлю встановлює наступне: «У випадку якщо запрошений з батьків заявив, що він є винятковим опікуном неповнолітнього, треба надати оригінал засвідченого рішення суду(а якщо буде необхідним, з перекладом) або оригінал договору про розірвання шлюбу, затвердженого судом (а якщо буде необхідним. З перекладом) який визначив, що виняткова опіка над неповнолітнім надана йому».

Отримання витягу з реєстру реєстрації громадянського стану про народження з даними батьків згідно із статтею 135 Сімейного кодексу України не є достатнім документом, оскільки законодавство Ізраїлю вимагає рішення суду про одноосібну опіку над неповнолітньою дитиною.

З урахуванням зазначеного, приймаючи до уваги те, що встановлення факту, а саме, що ОСОБА_1 , є одинокою матір`ю та одноособовим опікуном над своїм сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має для заявника юридичне значення та необхідне їй для постійного проживання дитини разом із нею у державі Ізраїль, і даний факт неможливо встановити в позасудовому порядку, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 76-89, 247, 263-265, 293, 294, 315, 318, 319, 354, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є одинокою матір`ю та одноособовим опікуном над своїм сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запис про батька якого в Книзі реєстрації народження та Державному реєстрі актів цивільного стану громадян № 516 від 19 вересня 2007 року про народження, проведено за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записані за вказівкою матері - ОСОБА_1 відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення суддя склав 29.05.2024

Суддя А. О. Михальченко