Справа № 573/754/24
Номер провадження 2/573/217/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

02 травня 2024 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Терещенко О.І.

з участю секретаря судового засідання Кислої Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області, треті особи: Служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, Комунальна установа Сумської обласної ради «Хоружівський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області»про повернення раніше відібраної дитини,

ВСТАНОВИВ:

15 квітня 2024 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивований тим, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок складних життєвих обставин вона із сином опинилась під соціальним супроводом КУ «Центр з надання соціальних послуг» Миколаївської селищної ради у зв`язку з неналежним виконанням нею своїх батьківських обов`язків. Рішенням Білопільського районного суду від 11 листопада 2022 року, яке набрало законної сили 15 грудня 2022 року, у неї відібрано сина без позбавлення батьківських прав та передано органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради. У подальшому сина тимчасово влаштовано до КУСОР «Хоружівський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області». На даний час вона перебуває на обліку як внутрішньо-переміщена особа, фактично проживає у шелторі для ВПО за адресою: АДРЕСА_1 , має задовільні умови проживання, офіційно працевлаштована, веде здоровий спосіб життя, в реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не значиться, в телефонному режимі цікавиться життям сина, змінила свою поведінку в житті та своє ставлення до сина, його безпеки, здоров`я і морального виховання. Посилаючись на викладені вище обставини, позивачка просить повернути їй на виховання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17 квітня 2024 року відкрито загальне позовне провадження та справу призначено до підготовчого засідання.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Касатська Ю.А. у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити.

Представник відповідача начальник органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області Демченко О.В. у судовому засіданні позов визнала повністю та зазначила, що позивачка виправилася та повністю змінила своє життя у кращий бік. Вона працює, має стабільний дохід. Протягом усього часу, коли у неї відібрали сина, вона постійно контактує з їх службою, регулярно відвідує дитину в центрі.

Представник третьої особи КУ СОР «Хоружівський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області» у судове засідання не з`явився, директор установи ОСОБА_4 направила лист про те, що повідомлені про розгляд справи та позовну заяву ОСОБА_1 підтримують (а. с. 44).

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради та Комунальної установи Сумської обласної ради «Хоружівський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області» у судове засідання не з`явився, причин неприбуття не повідомили, про день, час і місце розглґяду справи були сповіщені належним чином через електронний суд (а. с. 36).

У зв`язку із визнанням представником відповідача позову в повному обсязі рішення постановлено у підготовчому засіданні відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Заслухавши позивачку ОСОБА_1 , її представника адвоката Касатську Ю.А., представника відповідача ОСОБА_5 , повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 10).

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 14 листопада 2022 року, яке набрало законної сили 15 грудня 2022 року, у ОСОБА_1 відібрано її малолітнього сина ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав. Дитину передано органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області, стягнуто аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а. с. 11-17).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 22 листопада 2023 року перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а з 30 квітня 2024 року - по АДРЕСА_1 (а. с. 47).

З 06 лютого 2024 року позивачка працює у Депо №3 КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР на посаді кондуктора громадського транспорту. За період з 06 по 29 лютого 2024 року їй нараховано заробітну плату у сумі 13749,27 грн, а у березні 2024 року нараховано 11214,81 грн (а. с. 20, 46 зв. бік).

За інформацією КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_1 на обліку у їх закладі не знаходиться і раніше за архівною документацією не значиться. В реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями вона також не значиться (а. с. 21).

З довідки філії «Центр охорони здоров`я» Дніпровська клінічна лікарня на залізничному транспорті АТ «Українська залізниця» від 13 березня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 на обліку у терапевта не перебуває (а. с. 22).

З акту обстеження умов проживання ОСОБА_6 вбачається, що за заявою останньої з метою соціального захисту дитини проведено обстеження умов її проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою позивачка проживає тимчасово у шелтері для ВПО, має окреме ліжко, на поверсі є приміщення для приготування вживання їжі, санвузол. Умови проживання задовільні, виділено постільну білизну, шафу та тумбочку для речей, необхідний одяг. Умови проживання ОСОБА_1 задовільні, вона офіційно працює контролером у КП «Дніпровський електротранспорт» (а. с. 19).

Частиною 1 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам (ч. 1, ч. 2 ст. 163 СК України).

Частиною 3 ст. 170 СК України передбачено, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно ч. 1 ст. 3 зазначеної Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року № 1385, проголошує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Позиція, що дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України».

Згідно ч. 2 ст. 11 , ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини відпали.

Водночас, під час вирішення питання про повернення дитини на підставі наведеної статті судам необхідно перевіряти доводи сторін щодо наявності інших підстав, передбачених статтею 170 СК України, для відібрання дитини, які можуть свідчити про існування перешкод для повернення дитини її батькам (одному з батьків). У протилежному випадку створюватимуться умови для безпідставної передачі дитини її батькам та наступного вирішення питання про повторне її відібрання, що порушуватиме справедливу рівновагу між інтересами батьків та дітей.

Підставою для відібрання малолітньої дитини у позивачки згідно з рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 14 листопада 2022 року, яке набрало законної сили 15 грудня 2022 року, було те, що остання не піклувалася про свого малолітнього сина ОСОБА_2 , не доглядала його, не створила належні умови для його проживання, не піклувалася про здоров`я. Крім того, вона зловживала спиртними напоями та вживала наркотичні засоби, що створювало загрозу для життя та здоров`я дитини (а. с. 11-17).

Враховуючи встановлені обставини справи та наведені норми права, суд дійшов висновку, що обставини, які стали підставою для ухвалення рішення про відібрання дитини від позивачки ОСОБА_1 , на час розгляду цієї справи змінилися, а саме: вона офіційно працевлаштувалася, має тимчасове житло, придатне для проживання дитини, на обліку у лікаря нарколога та терапевта не перебуває, позитивно характеризується, стала на шлях виправлення, усвідомила свої помилки та має намір самостійно виховувати свого сина ОСОБА_3 , піклуватися про нього та створювати належні умови для його проживання та виховання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вказане буде відповідати найвищим інтересам дитини.

На підставі викладеного та керуючись статтями 141, 258, 259, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області (41854, Сумська область, Сумський район, смт. Миколаївка, бульвар Свободи, буд. 2), треті особи: Служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради (49023, м. Дніпро, проспект Мануйлівський, буд. 31), Комунальна установа Сумської обласної ради «Хоружівський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області» (Сумська область, Роменський район, с. Хоружівка, вул. Центральна, буд. 8)про повернення раніше відібраної дитини задовольнити.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітнього сина ОСОБА_2 , якого було відібрано без позбавлення батьківських прав згідно з рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 14 листопада 2022 року у справі №573/1277/22.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 02 травня 2024 року.

Суддя