Справа № 465/3615/24 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/1873/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Псярук О.В.

за участю: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 10 травня 2024 року у справі за заявою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 строком на 6 (шість) місяців, з заборонами щодо: перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближення на 50 м до місця проживання (перебування), навчання, інших місць частого відвідування ОСОБА_4 .

Заява обгрунтована тим, що з 07.02.2004 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , в якому народились дві доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний момент у Франківському районному суді м. Львова перебуває на розгляді заява про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_1 ЇЇ сім`я проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , іншого житла у неї та її доньок немає. 15 квітня 2024 року ОСОБА_1 , в стані алкогольного сп`яніння вчинив фізичне насилля відносно своїх доньок. Оскільки внаслідок фізичного насилля її доньки зазнали тілесних ушкоджень на підставі відповідних заяв ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , у Львівський РУП № 2 ГУНП у Львівській області були відкриті два кримінальних провадження за ч.1 ст.125 КК України, №0000223 та №0000224 від 16.04.2024. Внаслідок здійсненого сімейного насильства з тілесними ушкодженнями ОСОБА_1 щодо своїх доньок, останні перебувають у сильному психологічному та моральному стресі особливо це стосується неповнолітньої ОСОБА_4 .

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 травня 2024 року заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису задоволено.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , строком на 6 (шість) місяців, яким вжито заходи тимчасового обмеження його прав з покладенням на нього наступних обов`язків:

- перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- наближення на 50 м до місця проживання (перебування), навчання, інших місць частого відвідування ОСОБА_4 .

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що 16.04.2024 між ним та його дітьми виникли непорозуміння, однак після вказаних подій він за місцем проживання дітей не проживав, у квартиру не приходив. Не погоджується з мотивами суду про видачу обмежувального припису строком на шість місяців з метою захисту заявниці та її дітей від насильства і запобігання можливим повторним спробам вчинення такого з боку ОСОБА_1 , оскільки таких дій щодо заявниці, а також дітей він не вчиняв.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 травня 2024 року та ухвалити нову постанову, якою зменшити термін обмежувального припису та встановити обмежувальний припис на адресу дійсного місця проживання заявника з дітьми, а саме АДРЕСА_2 .

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

У судовому засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити. Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав клопотання про розгляд справи без їхньої участі, апеляційну скаргу заперечує, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1,ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судове рішення таким вимогам відповідає.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (частина четверта статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади № 2024/000519090, ОСОБА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади № 2024/004521678, ОСОБА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади № 2024/004527311, ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, від 16.04.2024 відносно ОСОБА_1 розпочато кримінальне провадження №0000223 за ч.1 ст.125 КК України.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, від 16.04.2024 відносно ОСОБА_1 розпочато кримінальне провадження №0000224 за ч.1 ст.125 КК України.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив про наявність у нього із дітьми конфлікту.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність факту притягнення до відповідальності за вчинення домашнього насильства не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних обставин, якими підтверджуються доводи заявника.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно своїх доньок, є високою вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис строком на 6 місяців.

Такі заходи відповідно є законними, переслідують законну мету та слід вважати є пропорційними до мети, що переслідується (необхідними в демократичному суспільстві).

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини по справі, перевірив доводи заявника і заінтересованої особи дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 12.07.2024

Головуючий

Судді