КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/6891/2024
справа №189/412/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Сенька М.Ф.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, -

встановив:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Вимоги позову мотивує тим, що 18 червня 2021 року близько 23 години 33 хвилини в м. Київ по проспекту Бажана відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки DAF XF 95, д.н.з. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок даної ДТП пішохід від отриманих тілесних ушкоджень померла.

29 вересня 2021 року старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в м. Києві майором поліції Лебідь В.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження №000533 від 19 червня 2021 року у зв`язку із відсутністю в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 КК України.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу DAF XF 95, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова група "ТАС" згідно полісу №201448816. Позивач, як законний представник малолітніх дітей загиблої ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , звернувся до відповідача із заявами про виплату страхового відшкодування, заподіяної моральної шкоди та страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника.

Листом за вих. №03458/7122 від 15 лютого 2022 року ПрАТ "Страхова група "ТАС" повідомило ОСОБА_1 та його представника по довіреності, що страховик прийняв рішення про страхову виплату у розмірі 238 000,00 гривень із сумою першої виплати 55 733,42 гривень. Розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника малолітніми дітьми загиблої, становить 216 000,00 гривень, у відповідності до частини 1 статті 1202 ЦК України будуть виплачуватись щомісячними платежами до грудня 2025 року.

Вказує, що не погоджується із рішенням страховика про виплату відшкодування у зв`язку із втратою годувальника щомісячними платежами до грудня 2025 року, уважає його безпідставним, та таким, що суперечить нормам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зазначає, що у загиблої ОСОБА_5 є двоє малолітніх дітей - дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які у відповідності до пункту 27.2 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та частини 1 статті 1200 ЦК України мають право на відшкодування у зв`язку із втратою годувальника.

Вказує, що мінімальний розмір відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, який належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , становить 216 000,00 гривень.

З посиланням на пункти 27.5 статті 27 та пункт 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вказує, що відшкодування може бути виплачено у вигляді одноразової виплати протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування страховик зобов`язаний, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Вказує, що профільний Закон зобов`язує страховика виплатити страхове відшкодування не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Зазначає, що посилання відповідача на положення статті 1202 ЦК України в даному випадку безпідставними, оскільки відповідач виплачує страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, відповідно до розмірів та строків, визначених профільним законом.

Станом на 13 травня 2022 року відповідач оплатив лише 41 733,00 гривень відшкодування втрати годувальника із належних до виплати 216 000,00 гривень, невиплаченою залишилась сума 174 267,00 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з ПрАТ "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недоплачене страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника, в розмірі 174 267,00 гривень.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Ієговською А.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , подано апеляційну скаргу.

В цілому доводи апеляційної скарги дублюють вимоги та зміст позовних вимог.

Посилається на помилковість застосування судом першої інстанції правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року №326/440/19 та постанові від 05 грудня 2022 року №304/936/19, оскільки у цих справах встановлені інші фактичні обставини.

Уважає, що до правовідносин, що виникли, підлягають застосуванню саме положення Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яким не передбачено виплату страхового відшкодування щомісячними платежами чи шляхом розтермінування його виплати.

Вказує, що суд не взяв до уваги правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року №440/510/19, від 25 листопада 2020 року №747/522/19.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 лютого 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.

Суд вказав, що відповідач здійснює позивачу виплати страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, відповідно до складеного графіка страхових виплат, яким визначено розмір щомісячних платежів із розрахунку всієї суми відшкодування, а тому суд приходить до висновку про те, що право позивача на отримання страхового відшкодування зі сторони відповідача не порушено, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Судом першої інстанції установлено, що позивач ОСОБА_1 є колишнім чоловіком загиблої ОСОБА_5 , а також батьком їх спільних дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 27 квітня 2015 року та даними свідоцтв про народження (а.с. 15-16, 19, 20).

29 вересня 2021 року старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в м. Києві Лебедем В.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 000533 від 19 червня 2021 року у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 КК України (а.с. 8-11).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» згідно полісу №201448816 (а.с. 12).

29 липня 2021 року позивач через свого представника ОСОБА_7 звернувся до відповідача із заявами про виплату страхового відшкодування, заподіяної моральної шкоди та страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника (а.с. 21-22).

Відповідачем шляхом направлення листа повідомлено позивача про те, що страховик прийняв рішення про страхову виплату в розмірі 238 000 грн, з яких розмір страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника становить 216 000 грн, із першим платежем у розмірі 55 733,42 грн, розстрочивши виплату до грудня 2025 року (а.с. 30).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом № 1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Статтею 36.2 Закону передбачено, що страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний виплатити його в передбачений 90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто, вказана вище норма встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування та не дає страховику право на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами такого строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплено у параграфі 2 «Відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю» глави 82 «Відшкодування шкоди» Книги п`ятої «Зобов`язальне право».

Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

Відповідно до пункту 27.2 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

У системному зв`язку зі статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Вказаною нормою права передбачено право страховика (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ), а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в тій частині, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні положення різного змісту, то пріоритетними є положення ЦК України.

Разом з цим, судом першої інстанції не враховано таке.

З матеріалів справи установлено, що ОСОБА_1 діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував обставини, які мають істотне значення, а саме те, що позивач діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відтак у цій справі слід виходити із найкращого забезпечення дітей, що узгоджується з абзацом другим частини 1 статті 1202 ЦК України.

Колегія суддів уважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають принципам особливого захисту дитини, передбаченому Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства».

За установлених обставин, апеляційний суд уважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відповідно до даних розрахунку витрат моральної шкоди та ануїтентних платежів убачається, що відповідачем розраховано розмір, порядок та графік періодичних платежів (а.с. 56-58).

Відповідно до даних страхового акту №03999/01/722 від 18 травня 2022 року прийнято рішення про доплату страхового відшкодування ОСОБА_1 у розмірі 4 000,00 гривень (а.с. 63).

Згідно даних додатку №1 до страхового акту №03999/01/722 від 18 травня 2022 року розмір невиплаченого страхового відшкодування становить 174 266,58 гривень (а.с. 64).

Відповідно до даних страхового акту №05235/01/722 від 08 липня 2022 року прийнято рішення про доплату страхового відшкодування ОСОБА_1 у розмірі 4 000,00 гривень (а.с. 65).

Згідно даних додатку 1 до страхового акту №05235/01/722 від 08 липня 2022 року розмір невиплаченого страхового відшкодування становить 166 266,58 гривень (а.с. 66).

Відповідно до даних платіжного доручення №276811 від 12 липня 2022 року ПрАТ "Страхова Група "ТАС" виплатило ОСОБА_1 4 000,00 гривень (а.с. 67).

Ураховуючи те, що матеріали цивільної справи містять відомості, що відповідачем після пред`явлення позивачем позову частково сплачено страхове відшкодування, а невиплачена сума станом на 08 липня 2022 року становить 166 266,58 гривень, що позивачем не спростовано, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому, апеляційним судом визначається сума до стягнення станом на 08 липня 2022 року, оскільки даних про сплату страхового відшкодування за наступний період відповідачем не надано.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", із Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" підлягає стягненню на користь Держави судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1662,67 гривень та апеляційної скарги у розмірі 2 494,00 гривень пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 лютого 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , недоплачене страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника, станом на 08 липня 2022 року в розмірі 166 266,58 гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь Держави судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 662,67 гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь Держави судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 494,00 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова