КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/4172/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8200/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Савчак Ярослава Олеговича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року у складі судді Анохіна А.М.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мурська Наталія Василівна про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги у частині відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ПАТ «КБ «НАДРА» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», у якому просила визнати недійсним Договір про відступлення прав вимоги №GL3N415722 від 21 квітня 2020 року, укладений між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором № 33/П/84/2008-980 від 15 квітня 2008 року та пов`язаного із ним договору іпотеки від 15 квітня 2008 року, а також вирішити питання судових витрат.

Позов обґрунтовано тим, що Договір про відступлення прав вимоги № GL3N415722 від 21 квітня 2020 року, укладений між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором № 33/П/84/2008-980 від 15 квітня 2008 року порушує її права, оскільки за своєю правовою природою є не договором уступки прав вимоги (цесії), а договором факторингу. Зміст цього правочину суперечить вимогам чинного законодавства, що регулюють суспільні правовідносини у сфері договорів цесії, у зв`язку з чим такий договір має бути визнаним недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 та ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Обґрунтовуючи необхідність визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 15 квітня 2008 року, позивачка зазначила, що цей договір є похідним від договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором, тобто має бути визнаним недійсним на підставі того, що його недійсність випливає із недійсності договору про відступлення прав вимоги за договором кредиту.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Савчак Я.О. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву у повному обсязі; вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 21 квітня 2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір №GL3N415722 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., зареєстрований в реєстрі за №615, відповідно до якого право вимоги за кревним договором №33/П/84/2008-980 від 15 квітня 2008 року та договором іпотеки від 15 квітня 2008 року відступлені ПАТ «КБ «Надра» на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», в зв`язку з чим ТОВ«ФК «Довіра та Гарантія» набуло право іпотекодержателя відносно квартири.

Зазначено, що після вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі, кредитний договір припинив свою дію (кредитор змінив термін та умови користування коштами за відповідним кредитним договором) та банк втратив можливість нарахування стягнення з позичальника відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено. Дана правова позиція повністю узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та позицією Верховного Суду висловленій у постанові від 14 лютого2018 року у справі №564/2199/15-ц. Також, підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними є правова позиція Верховного Суду висловлена у постанові від -9 грудня 2019 року у справі №357/5125/16-ц.

Посилається на те, що вчинення 14 червня 2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №634, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, свідчить про те, що кредитор скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання.

Вказано, що загальний розмір права вимоги, який підлягає задоволенню складає 1 645 952 грн 63 коп, включаючи пені та штрафи. Зобов'язання встановлено у гривні та не підлягає перегляду у позасудовому порядку.

Крім того у той же час, за договором №GL3N415722 про відступлення права вимоги від 21 квітня 2020 року та відповідно до публічного паспорту активу, ПАТ «КБ «Надра» відступило на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги за кредитним договором у розмірі 3 499 968 грн 36 коп, з яких: залишок по тілу кредиту - 2 802 958 грн 16 коп, залишок по відсоткам - 697 010 грн 20 коп, а отже розмір прав вимог за кредитним договором і за іпотечним договором, що був у банку був відступлений на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» є різним з точки зору гривневого еквіваленту, так і з точки зору валюти кредитування, що суперечить чинному законодавству.

Вважає, що ПАТ «КБ «Надра» відступило, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» отримали право вимоги, яких в банку не було, а зазначені «завищені» розрахунки не ґрунтуються на чинному законодавстві та суперечать йому.

Зазначає, що укладений між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» оспорюваний договір за своєю юридичною природою, незважаючи на його назву, як договір про відступлення прав вимоги є договором факторингу.

У відзиві на апеляційну скаргу Ярошенко А.С. в інтересах Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року - залишити без змін.

У судовому засіданні адвокат Ярошенко А.С. в інтересах ФГВФО просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду- без змін.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає за можливе слухати справу за їх відсутності, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Зі справи убачається, що 15 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ "КБ "НАДРА" укладено кредитний договір № 147/П/55/2006-840 (а.с. 11-13 т.1).

Відповідно до п. п. 1.1 та 1.4 кредитного договору відповідач ВАТ "КБ "НАДРА" зобов`язався надати грошовий кредит позивачу на суму в розмірі 117461,61 долар США зі строком користування до 15 квітня 2028 року.

У забезпечення виконання умов кредитного договору між позивачем та відповідачем ВАТ "КБ "НАДРА" укладено договір іпотеки від 15 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кудіновою О.А., зареєстрований в реєстрі за № 941 (а.с. 14-18 т.1).

Відповідно до іпотечного договору, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, позивачем передано відповідачу ВАТ "КБ "НАДРА" в іпотеку нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 33,60 м2.

На підставі договору № GL3N415722 від 21 квітня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Мурською Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 615, право вимоги за кредитним договором передано відповідачем ПАТ "КБ "НАДРА" на користь ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" (а.с. 20-23 т.1).

Згідно цього договору ПАТ "КБ "НАДРА" відступає ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" права вимоги за низкою кредитних договорів та іпотечних договорів, що з ними пов`язані, а ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" набуває права вимоги ПАТ "КБ "НАДРА" до відповідних позичальників та заставодавців, поручителів, у тому числі і до позивача.

Відмовляючи в задоволені позовних про визнання договорів відступлення права вимоги недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів, суд першої інстанції посилався на те, що ці вимоги є необґрунтованими, а тому підстав для їх задоволення немає.

Апеляційний суд з такими висновками районного суду погоджується.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із частиною першою статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Матеріалами справи доведено, що за договором про відступлення права вимоги № GL3N415722 від 21 квітня 2020 року, право вимоги за кредитним договором передано ПАТ "КБ "НАДРА" відступило на користь ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" право грошової вимоги за кредитними договорами та іпотечними договорами, що з ними пов`язані, а ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" набуло права вимоги ПАТ "КБ "НАДРА" до відповідних позичальників та заставодавців, поручителів, у тому числі і до позивача (а.с. 20-23 т.1).

Так, за умовами вказаного договору про відступлення прав вимоги сторони, керуючись статтями 6, 512, 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону від 24 березня 2020 року № UA-EA-2020-03-06-000021-b, складеного ТОВ «Національна електронна біржа», уклали цей договір про наступне:

- в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту/овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у Додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором (пункт 1);

- новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у додатку № 1 до цього договору, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених основними договорами, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна боржників, вимоги, які випливають із розірвання та/або визнання недійсними договорів із боржниками, права, що випливають із судових справ, виконавчих проваджень щодо боржників, в тому числі щодо майна боржників, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього договору. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у Додатку № 1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового договору у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів (пункт 2).

Згідно умов договору відступлення права вимоги, ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" набуло повноважень кредитора за зобов`язаннями ОСОБА_1 згідно кредитного договору № 33/П/84/2008/9870 від 15.04.2008 та іпотекодержателя за іпотечним договором від 15.04.2008.

У додатку № 1 до вказаного договору зазначено про відступлення банком на користь товариства заборгованість ОСОБА_1 , по тілу кредиту у валюті кредиту 116 388,34 дол США та 28 942 23дол. США відсотки, а всього 145 330,57дол.США що еквівалентно 3 935 173 грн 98 коп (а.с.102-104 т.1).

Перехід права іпотекодержателя також підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 207230393 від 22.04.2020 (а.с.107 т.1).

При вирішенні позову про визнання недійсним договору враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося (постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 910/8072/20).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Між тим матеріалами справи не доведено, які права та законні інтереси ОСОБА_1 порушено укладеним договором відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами.

Сторонами під час укладення договору відступлення права вимоги від 21 квітня 2020 року № GL3N415722 дотримані всі аспекти, встановлені цивільним та господарським законодавством для такого виду договору, вказаний предмет, ціна та строк, правочин вчинено у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання.

Також, первісним кредитором у зобов`язанні були передані ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для виконання боржником своїх зобов`язань. В свою чергу ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» здійснено повідомлення боржника (позивача) про укладення договору права вимоги та відступлення прав за кредитним та іпотечним договором до нового кредитора. ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» надало підтвердження здійснення оплати за відступлення права вимоги за кредитними договорами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

За статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Отже, якщо право вимоги підступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносин факторингу немає, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина 3 статті 656 ЦК України)» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі № 909/968116, постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.10.2019 у справі №910/1373.1/18, постанови Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 916/144/17, від 19.11.2019 у справі № 924/1014/18, від 11.12.2019 у справі № 127/8772/17-ц).

Відповідно до положень матеріального права договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначених договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови.

Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18).

Суб`єктний склад правочинів з відступлення права вимоги законом не обмежений, на відміну від договорів факторингу, однією зі сторін якого обов`язково має бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16).

У постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «правочин який не відповідає ознакам, притаманним договору факторингу, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106). При цьому, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші умови договору притаманні як договору відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору, відсутні і підстави вважати такий правочин договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги».

Апеляційний суд враховує, що положення нормативно-правових актів, які регулюють процедуру ліквідації банку, допускають продаж на конкурсних засадах майна банку, що перебуває у стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення виконання зобов`язання будь-яким суб`єктам правовідносин, зокрема і без статусу банку або іншої фінансової установи (постанови Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19, від 08 лютого 2023 року у справі № 761/11546/21).

Відповідно до п. 6. ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні), шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Пунктом 1 Розділу VI Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються», зареєстрованого в МЮ України 20.03.2016 за № 606/28736, визначено, що на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися такі види активів (майна) банку, що ліквідується: основні засоби; майно банку у вигляді цілісного майнового комплексу; майно банку, щодо обороту якого встановлене обмеження, дебіторська заборгованість; права вимоги.

Пунктом 2 Розділу VI Положення щодо організації продажу визначено, що продаж активів (майна) банку, що ліквідується, на відкритих торгах (аукціоні) може проводитися в електронній формі, у тому числі через ЕТС (електронну торгову систему).

Таким чином, активи банку, які включені до ліквідаційної маси підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні).

Отже, спірний договір було укладено у відповідності до вимог п. 6. ст. 51 згаданого Закону й за результатами проведеного електронного аукціон за борговими зобов`язаннями ОСОБА_1 продано саме право вимоги, як то визначено п.1 Розділу VI Положення № 606/28736.

Установлено, що на аукціоні, який відбувся 24.03.2020, було продано Кредитний портфель, що складався із прав вимоги за 226 кредитними договорами, (лот GL3N415722), до якого входило і право вимоги за кредитним договором № 33/П/84/2008-980 від 15.04.2008.

Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини третьої статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Установлено, що договір відступлення права вимоги від 21 квітня 2020 року № GL3N415722, сторонами якого є ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ПАТ «КБ «Надра», укладений на підставі діючої кон`юнктури ринку ціноутворення вартості непрацюючих кредитів ПАТ «КБ «Надра», про що здійснено погодження з профільними департаментами ПАТ «КБ «Надра» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі чого укладено договір відступлення права вимоги.

Крім того, у ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 21 квітня 2020 року № GL3N415722 була наявна ліцензія на надання послуг з факторингу, яка була видана 11 травня 2017 року та діяла до 09 червня 2020 року.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками районного суду про те, що оспорюваний договір № GL3N415722 від 21.04.2020 про відступлення прав вимоги за своєю правовою природою є саме договором відступлення права вимоги, а не факторингу, а стороною цього договору могла виступати будь-яка юридична особа. Зазначений правочин за своєю правовою природою є договором відступлення права вимоги, укладення якого регулюється статтями 512-519 ЦК України.

Установлено, що позивачка не виконує умови кредитного договору, не виконує взяті перед кредитором грошові зобов`язання.

Твердження апеляційної скарги про те, що ПАТ «КБ «Надра» після вчинення виконавчого напису втратив право вимоги, апеляційний суд відхиляє, враховуючи наступне.

Відповідно до матеріалів, 14.06.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 634, яким звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2 й за рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, приватним нотаріусом запропоновано задовольнити вимоги стягувача й отримані кошти спрямувати на погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитом, у розмірі 116 388,34 дол США, заборгованості по відсотках, у сумі 67 870,04 дол США, а також за прострочення сплати кредиту, у розмірі 9 707,03 дол США та 11 746,16 дол США - штрафу. Строк пред`явлення виконавчого напису до виконання визначено у 1 рік (а.с.19 т.1).

Між тим, як свідчить інформація, яка міститься в автоматизованій системі виконавчих проваджень, що має загальнодоступний характер, зазначений виконавчий напис донині перебуває на виконанні у Подільському районному відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ ( ВП 517044856) й виконавче провадження за яким зупинено.

Відповідно до пояснень представника ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», підтверджених даними Єдиного реєстру судових рішень, ухвалою Подільського районного суду м. Києва суду 16 лютого 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Комерційний Банк «НАДРА» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової І.О., третя особа - Приватний нотаріус Київського нотаріального округу - Кобелєва А.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Окрім цього, ухвалою того ж суду від 26 жовтня 2020 року у згаданій справі замінено сторону спору - ПАТ «Комерційний банк «Надра», правонаступником - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Отже, з урахуванням передання повноважень кредитора за зобов`язаннями ОСОБА_1 на підставі договору переуступки права вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» за заявленими позивачкою вимогами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залучена до участі у справі в якості відповідача.

Таким чином, кредитний борг не сплачено, а пред`явленнями у суд позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до виконавчого напису, фактично ОСОБА_1 заблоковано.

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про те, що кредитор, звернувшись із заявою, на підставі якої вчинено виконавчий напис, змінив строк виконання грошового зобов`язання, а банк відступив право вимоги, якого не було.

При цьому, колегія суддів ще раз звертає увагу, що відповідно до справи, кредитні зобов`язання боржниці продано у зв`язку з ліквідацією банку та неповернення нею стягувачу заборгованості, яка у нього обліковувалася, а тому даний актив був включений до ліквідаційної маси банку і виставлений на продаж на торгах.

Згідно витягу з додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги, новим кредитором викуплено борг ОСОБА_1 , який у валюті позики становить 116 383,34 дол США тіла кредиту та 29 942,23 дол США - відсотків й зазначено боргові зобов`язання у еквіваленті до національної валюти на день вчинення правочину (а.с.104 т.1), в той час як згідно виконавчого напису заборгованість по тілу кредиту була встановлена в сумі 116 388,34 дол США, а заборгованість по відсотках - 67 870,04 дол США (а.с.19 т.1). Факт виконання позивачкою умов укладеного між нею та банком договору матеріалами справи не містять.

Твердження позивачки про нарахування кредитором відсотків за користування кредитом після вчинення нотаріусом виконавчого напису спростовується викладеним й належними доказами не підтверджено.

Викладені в апеляційній скарзі доводи щодо помилковості висновків суду не підтвердилися під час розгляду апеляційної скарги.

Отже, апеляційний суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої інстанцій ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, зважаючи на приписи статті 375 України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Савчак Ярослава Олеговича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 червня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: