Справа № 308/6463/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суду Закарпатської області у складі:

головуючого судді Дегтяренко К.С.,

за участю секретаря судового засідання Чейпеш В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залы судового засыдання в м. Ужгород скаргу адвоката Михалківа Богдана Степановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на бездіяльність відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південного Західного міжрегіонального управління юстиції, -

встановив:

10 квітня 2024 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла скарга ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_1 , на дії відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південного Західного міжрегіонального управління юстиції, згідно якої просить зобов`язати закінчити виконавче провадження №64171673 про стягнення з ОСОБА_1 витрат по виконавчому провадженню, щодо примусового виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду у справі №2п-3691/10 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк`заборгованості по договору кредиту в розмірі 407 173,92 грн., а також судові витрати в розмірі 1820 грн.

В обгрунтування скарги посилається на те, що виконавче провадження № 64252391 постановою приватного виконавця Ярошевського Д. від 15.03.2024 року закінчено, на рахунок приватного виконавця боржником сплачено винагороду у розмірі 40899,39 грн., а відтак вважає, що основна винагорода повторному стягненню не підлягає.

18.04.2024 року на адресу суду від відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південного Західного міжрегіонального управління юстиції надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У судове засідання 28.05.2024 року:

заявник не з`явився, подав заяву про розгляд скарги у його відсутності;

представник ВДВС у м. Ужгороді не з`явився, про день, час та місце розгляу справи був повідомлений у встановленому порядку, причини неявки не повідомив, будь яких заяв не подав.

У відповідності до ч.2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд прийшов до наступного висновку.

За змістом поданої скарги та доданих до неї документів адвокат Михалків Б.С. оскаржує дії та рішення державного виконавця, які стосуються стягнення з боржників виконавчого збору.

Зокрема, скаржник просить зобов`язати державного виконавця закінчити виконавче провадження № 64171673 про стягнення з боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_1 витрат по виконавчому провадженню, щодо примусового виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду у справі №2п-3691/10 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості по договору кредиту в розмірі 407 173,92 грн., а також судові витрати в розмірі 1820 грн.

Дії державного виконавця, які оскаржуються, не стосуються безпосередньо виконання судового рішення, оскільки вчинені стосовно витрат виконавчого провадження. Прийняття рішень щодо визначення розміру виконавчого збору та його стягнення з боржника належить до компетенції державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржується.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Аналогічні правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 р. у справі № 370/1034/15-ц. Аналогічний висновок вже висловлювався Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року(справа № 127/9870/16-ц) та від 30 січня 2019 року(справа № 161/8267/17).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про неможливість розгляду зазначеної скарги у порядку цивільного судочинства.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи ( ч.1 ст. 256 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 255, 353,354, 447 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Провадження у цивільній справі за скаргою адвоката Михалківа Богдана Степановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на бездіяльність відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південного Західного міжрегіонального управління юстиції закрити.

Роз`яснити скаржнику його право на звернення в порядку адміністративного судочинства до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя К.С. Дегтяренко