Справа № 939/3185/23
РІШЕННЯ

Іменем України

21 лютого 2024 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді - Міланіч А.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2023 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з грудня 2016 року працює на посаді перонного (квиткового) контролера виробничого підрозділу Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Відповідно до п. 3.10 колективного договору, укладеного між адміністрацією Київської дирекції залізничних перевезень та Київським територіальним комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України вона має право на щорічне отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, як правило разом із настанням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року, що становить 14 866,00 гривень. Маючи достатній стаж роботи на залізничному транспорті для отримання матеріальної допомоги, вона 10 листопада 2022 року подала відповідачу заяву про виплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб відповідно до п. 3.10 колективного договору. Сума матеріальної допомоги на оздоровлення, яку роботодавець мав їй виплатити становить 14 866,00 гривень. Проте, відповідач свої зобов`язання за колективним договором не виконав, матеріальну допомогу на оздоровлення у вказаному розмірі їй не виплатив, чим грубо порушив її гарантовані права. Тому просила стягнути з відповідача на її користь невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік в сумі 14 886,00 гривень (без врахування всіх необхідних податків і зборів)

20 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання.

10 січня 2024 року представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначив, що у зв`язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2023 №2136-ІХ, на період дії військового часу вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених ст. 43 Конституції України (ч. 2 ст. 1), а дія окремих положень колективного договору за ініціативою роботодавця може бути зупинена (ст. 11). Тому з метою стабілізації фінансово-економічного становища, збереження трудового колективу та своєчасної виплати заробітної плати, правлінням АТ прийняте рішення від 14.03.2022 (протокол №Ц-54/31 Ком.т.), згідно якого на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, призупинені додаткові виплати, що передбачені колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (п. 1.1.4). Таким чином, правління АТ «Укрзалізниця» в рамках компетенції, наданої йому Статутом товариства та у відповідності зі ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», прийняло законне та правомочне рішення щодо зупинення положень колективного договору, що передбачають виплату додаткових видів матеріальної допомоги, що не передбачені трудовим законодавством України. Вказане рішення розповсюджується на всіх працівників АТ. При цьому право на отримання цих виплат за працівниками зберігається, а його реалізація відкладається до закінчення дії правового режиму воєнного стану або до прийняття додаткових рішень правління. Тому, оскільки Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та рішення Правління АТ «Укрзалізниця» чинні, їх ніхто не відміняв, просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що з грудня 2016 року по теперішній час позивачка працює контролером перонним (квитковим) станції Буча виробничого підрозділу Київська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с. 14)

Між адміністрацією Київської дирекції залізничних перевезень та Київським територіальним комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України укладено Колективний договір на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2023 роки (а.с.10-12)

Зі змісту п. 3.10 Колективного договору (а.с. 11) вбачається, що працівникам дирекції, які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, вирішено надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року.

10 листопада 2022 року позивачка подала заяву про виплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб у відповідності до п. 3.10 колективного договору (а.с.13)

Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року було зупинено здійснення додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні. Винятком було визначено лише виплату матеріальної допомоги на лікування та поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління. Це підтверджується витягом з протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» №Ц-54/31 Ком.т. від 14 березня 2022 року (а.с.28) Викладені обставини свідчать про те, що виконання відповідачем обов`язку з виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік призупинено на час воєнного стану.

При цьому рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року жодною особою не оскаржувалось, а тому є діючим і чинним на даний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до статті 13 КЗпП України, статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо форм, системи, розмірів заробітної плати, інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Статтею 18 КЗпП України передбачено, що положення колективного договору розповсюджуються на усіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця і працівника.

Частиною другою статті 97 КЗпП України установлені форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, що встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що роботодавець грубо порушив права позивачки, не виплативши їй вищезазначену компенсаційну виплату (відмовивши їй у здійсненні вказаної компенсаційної виплати).

При цьому матеріали справи не містять доказів, які свідчать про порушення прав позивачки, зокрема доказів, про відмову їй у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні їй щорічної відпустки в 2022 році.

Крім того, суд враховує, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією рф на території України введений воєнний стан, який був неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду справи. Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав та свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб визначені положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 6 цього Закону в Указі Президента «Про введення воєнного стану в Україні» зазначений вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку із введенням воєнного стану, зазначений строк дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

15 березня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24 березня 2022 року, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Пунктом другим розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Отже, положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріорітетне застосування на період дії воєнного стану.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що підстави для стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь позивачки вказаної компенсаційної виплати відсутні, а тому в позові необхідно відмовити.

Керуючись ст.9, 10, 13, 18, 97 КЗпП України, ст. 10-13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» суд,

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Головуюча-суддяА.Міланіч