Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/964/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.05.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд, Закарпатської області у складі головуючого судді А.А.Надопта, секретар судового засідання О.М.Стрижак, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась у суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, в якому просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на: земельну ділянку площею 1.52 га., цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Перехрестівської сільської ради Берегівського (бувший Виноградівський) району, Закарпатської області; земельну ділянку площею 0.20 га., цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Перехрестівської сільської ради Берегівського (бувший Виноградівський) району Закарпатської області.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Пушкіно Виноградівського району Закарпатської області померла баба позивачки ОСОБА_3 , останнім фактичним та зареєстрованим місцем проживання якої було АДРЕСА_1 , що підтверджено Довідкою 17.1-44/10 від 09.01.2024, виданою Пушкінським старостинським округом Вилоцької селищної ради. Дід та чоловік спадкодавця- ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Пушкіно Виноградівського району Закарпатської області.

Обгрнтовуючи свої вимоги позивачка вказує, що за життя її баба залишила заповіт, посвідчений секретарем Перехрестівської с/р ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким все своє майно заповіла їй, своїй внучці, ОСОБА_1 . Спадкоємці, що б могли мати право на обов`язкову частку у спадкуванні за заповітом, - відсутні. Позивачка, як єдиний спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, що відкрилася на день смерті баби у 2007 році, оскільки фактично вступила в управління та володіння майном, що ввійшло до складу спадщини, постійно проживала разом із ним на день смерті за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджено Довідкою №17.1-44/9 від 09.01.2024, виданою Пушкінським старостинським округом Вилоцької с/р Закарпатської області. На день смерті її баби відкрилася спадщина, до складу якої ввійшов житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 та Державний акт на право приватної власності на землю. Позивачка оформила спадщину за заповітом після смерті баби на частину майна, що ввійшло до складу спадщини, у судовому порядку 17.12.2007 року згідно рішення Виноградівського районного суду за № 2-1555/2007, яким було визнано за нею право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , проте після смерті баби державний акт на право приватної власності на землю віднайти не вдалося, оформити у нотаріальному порядку вона не може, в зв`язку з втратою правовстановлюючого документу. Відповідач ОСОБА_2 , є рідним батьком позивачки, претензій на майно, що ввійшло до складу спадщини після смерті баби, у тому числі на земельну ділянку, не має, а відсутність правовстановлюючого документу є очевидною та безумовною перешкодою у нотаріальному оформленні права на спадщину.

Так, за запитом позивачки в архіві Відділу у Виноградівському ГУ Держгеокадастр у Закарпатській області вдалося віднайти копію державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 004697 від 20.04.2000 року, який підтверджує належність на право власності спадкодавцю земельних ділянок.

На підставі наведеного позивачка просить суд визнати за нею- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом на: земельну ділянку площею 1.52 га., цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Перехрестівської сільської ради Берегівського (бувший Виноградівський) району, Закарпатської області; земельну ділянку площею 0.20 га., цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Перехрестівської сільської ради Берегівського (бувший Виноградівський) району Закарпатської області.

В судове засідання позивачка не з`явилася, проте в подала до суду заяву разом із позовом, в якій просила справу розглянути без неї, свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та просила такі задоволити; відповідач в судове засідання також не з`явився, проте подав до суду заяви від 05.04.2024р., в якій просив справу розглянути без нього, позовні вимоги визнав повністю, а відтак суд вважає за можливе справу розглянути без сторін на підставі наданих ними доказів.

Так, за змістом ч.2 ст.43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (ч. 1 ст. 372 ЦПК України).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Перевіряючи поважність причин неявки в судове засідання сторін, суд встановив, що сторонам надсилались судові повістки про виклик в судове засідання на адреси, засоби зв`язку, які зазначено в позовній заяві, однак сторони жодного разу не з`явились і не повідомляли суд про поважність причин неявки в судові засідання. Така поведінка сторін суперечить приписам статей 43, 44 ЦПК України, а тим більше що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей судового процесу, та зважуючи на те що сторони нових доказів ніж ті що подано до суду не зможуть подати і такі слід вважати достатніми для вирішення заявлених позовних вимог, то зазначене на думку суду щодо розгляду справи за відсутності сторін не вплине на своєчасний розгляд справи та не призведе до порушення процесуальних прав сторін у спірних правовідносинах.

Оскільки явка сторін не була визнана судом обов`язковою, а обставини справи з урахуванням позовних вимог та поданих сторонами доказів судом можливо встановити у повному обсязі, то на підставі приписів ЦПК неявка сторін, не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні.

Так, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК Україниу зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає позов підставним та обґрунтованим, який підлягає до повного задоволення із-за таких міркувань.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у с.Пушкіно Виноградівського району Закарпатської області померла баба позивачки ОСОБА_3 , останнім фактичним та зареєстрованим місцем проживання якої було АДРЕСА_1 , що підтверджено Довідкою 17.1-44/10 від 09.01.2024, виданою Пушкінським старостинським округом Вилоцької селищної ради. Дід та чоловік спадкодавця- ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Пушкіно Виноградівського району Закарпатської області.

З матеріалів справи встановлено, що за життя баба позивачки залишила заповіт, посвідчений секретарем Перехрестівської с/р ОСОБА_5 від 20.03.2003, яким все своє майно заповіла позивачці, своїй внучці, ОСОБА_1 .

Спадкоємці, що б могли мати право на обов`язкову частку у спадкуванні за заповітом, - відсутні.

Позивачка, як єдиний спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, що відкрилася на день смерті баби у 2007р., оскільки фактично вступила в управління та володіння майном, що ввійшло до складу спадщини, постійно проживала разом із нею на день смерті за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджено Довідкою №17.1-44/9 від 09.01.2024, виданою Пушкінським старостинським округом Вилоцької с/р Закарпатської області.

На день смерті баби позивачки відкрилася спадщина, до складу якої ввійшов житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 та Державний акт на право приватної власності на землю. Позивачка оформила спадщину за заповітом після смерті баби на частину майна, що ввійшло до складу спадщини, у судовому порядку 17.12.2007 року згідно рішення Виноградівського районного суду за № 2-1555/2007, яким було визнано за нею право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що після смерті баби державний акт на право приватної власності на землю віднайти не вдалося, а відтак оформити у нотаріальному порядку спадщину позивачка не може, в зв`язку з втратою правовстановлюючого документу. Відповідач ОСОБА_2 , є рідним батьком позивачки, претензій на майно, що ввійшло до складу спадщини після смерті баби, у тому числі на земельну ділянку, не має, а відсутність правовстановлюючого документу є очевидною та безумовною перешкодою у нотаріальному оформленні права на спадщину.

Так, за запитом позивачки в архіві Відділу у Виноградівському ГУ Держгеокадастр у Закарпатській області вдалося віднайти копію державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 004697 від 20.04.2000 року, який підтверджує належність на право власності спадкодавцю земельних ділянок.

Відповідно до ст.ст.16,328 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо, крім іншого, це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним (власником) документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як роз`яснено в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зважаючи на встановлені судом обставини, зокрема на те, що після смерті баби позивачки державний акт на право приватної власності на землю віднайти не вдалося, а відтак оформити у нотаріальному порядку спадщину позивачка не може, в зв`язку з втратою правовстановлюючого документу, а відсутність правовстановлюючого документу є очевидною та безумовною перешкодою у нотаріальному оформленні права на спадщину, а отже, позивачка має всі правові підстави на набуття права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, оскільки позивач, по факту проживання в будинку померлого, прийняла спадщину, однак приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу відмовив їй в оформленні спадщини із-за відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, а відтак суд визнає, що за позивачкою слід визнати право власності на вказане спадкове нерухоме майно в порядку спадкування.

Відповідно до вимог та керуючись ст.ст.10,12,13,18,81,223,259,263-265 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування - задоволити.

Визнати за позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом на: земельну ділянку площею 1.52 га., цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Перехрестівської сільської ради Берегівського (бувший Виноградівський) району, Закарпатської області; земельну ділянку площею 0.20 га., цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Перехрестівської сільської ради Берегівського (бувший Виноградівський) району Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийА. А. Надопта