КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
У Х В А Л А

31 травня 2024 року місто Київ

справа № 381/5140/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів cудової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

перевіривши виконання вимог ст.356 ЦПК України за апеляційною скаргою відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2024 року про застосування заходів процесуального примусу, постановлену під головуванням судді Осаулової Н.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання права власності на недоотриману пенсію у порядку спадкування за законом та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2024 року до ГУ ПФУ у Київській області застосовано заходи процесуального примусу у вигляді штрафу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, відповідач ГУ ПФУ у Київській області 17 квітня 2024 року подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через систему «Електронний суд».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 травня 2024 року апеляційну скаргу відповідача ГУ ПФУ у Київській області на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2024 року залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків вказаної апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме для подачі клопотання із зазначенням поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2024 року та зазначення дати отримання апелянтом повного тексту оскаржуваної ухвали.

28 травня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від відповідача ГУ ПФУ у Київській області через систему «Електронний суд» надійшла заява на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 03 травня 2024 року, в якій останній просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду.

На обгрунтування вимог посилався на те, що через велику навантаженість на спеціалістів юридичного відділу ГУ ПФУ у Київській області відносно справ, а також неукомплектованість кадрового складу (головного спеціаліста юрисконсульта) спричинило те, що ГУ ПФУ у Київській області вчасно не мало можливості підготувати та надати апеляційну скаргу на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2024 року, що на його думку є поважною причиною.

Колегія суддів вважає, що зазначені відповідачем ГУ ПФУ у Київській області причини пропуску строку є неповажними виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з п.2 ч.2 ст.354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з довідки від 14 березня 2024 року, складеної секретарем судового засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України (а.с.106).

Дати складення повного тексту оскаржувана ухвала не містить.

Відповідно до супровідного листа від 14 березня 2024 року, Фастівським міськрайонним судом Київської області відповідача ГУ ПФУ у Київській області було направлено копію ухвали суду від 14 березня 2024 року (а.с. 110).

Доказів отримання відповідачем копії оскаржуваного рішення матеріали справи не містять.

Апеляційна скарга була подана до суду 17 квітня 2024 року.

Разом з тим, наведені відповідачем ГУ ПФУ у Київській області причини для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, виходячи з наступного.

Так, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов'язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов'язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, №17160/06 та №35548/06, § 34 від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Щодо посилання апелянта, як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження, на те, що через велику навантаженість на спеціалістів юридичного відділу ГУ ПФУ у Київській області відносно справ, а також неукомплектованість кадрового складу (головного спеціаліста юрисконсульта) спричинило те, що ГУ ПФУ у Київській області вчасно не мало можливості підготувати та надати апеляційну скаргу на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2024 року, що на його думку є поважною причиною, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач є юридичною особою та не обмежений в праві вибору свого представника та самостійно визначає пріоритет в своїй діяльності.

При цьому дані про хід судового розгляду є доступними для позивача як при безпосередньому зверненні до суду так і через мережу інтернет.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що наведені відповідачем ГУ ПФУ у Київській області підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду є непереконливими, неповажними, оскільки апелянтом не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції.

Пунктом 4 ч.1 ст.358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

А тому, виходячи з принципів, розумності, справедливості, рівності учасників судового розгляду, а також враховуючи принцип правової визначеності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ГУ ПФУ у Київській області на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2024 року подана з пропуском встановленого законом строку та наведені апелянтом підстави для поновлення пропущеного строку з урахуванням викладеного не є поважними, а тому пропущений строк не підлягає поновленню.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст.358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження в справі за апеляційною скаргою відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2024 року про застосування заходів процесуального примусу, постановлену під головуванням судді Осаулової Н.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання права власності на недоотриману пенсію у порядку спадкування за законом та стягнення коштів.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: