Справа № 473/2312/24
РІШЕННЯ

іменем України

"07" червня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Ротар М.М., при секретарі судового засідання Ніколаєнко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на частку земельної ділянки

встановив

в травні 2024 року позивач ОСОБА_1 , яка є власником частки житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого 25.12.2006 року, звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила визнати за нею право власності на частки земельної ділянки площею 0,0961 га, яка надана для обслуговування житлового будинку.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначала, що частка житлового будинку розташована на земельній ділянці площею 0,0961 га. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку виданого 23.02.1994 року власниками земельної ділянки зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка є власником іншої частки житлового будинку.

Попереднім власником частки житлового будинку, що належить позивачу був ОСОБА_5 , який набув право власності на підставі договору дарування, який був укладений між ним та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилаючись на те що у зв`язку з переходом права власності на частку житлового будинку від ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , а в подальшому до позивачки, остання просила визнати за нею право власності на частку в земельній ділянці, яка надана для обслуговування частки належного їй житлового будинку.

Ухвалою від 07 травня 2024 року було відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження з призначенням справи до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, на адресу суду від представника позивача адвоката Бінько М.А. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позовних вимог.

Представник відповідача Вознесенська міська рада, в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, на адресу суду надіслала заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні було встановлено, що позивачка ОСОБА_1 являється власником частки житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого 25.12.2006 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу.

Вказана частка нерухомого майна належала ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого 21.12.1995 року Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, попереднім власником частки даного житлового будинку був ОСОБА_3 .

Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0961 га, що призначена для будівництва житлового будинку, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку виданого 23.02.1994 року виконкомом Вознесенської міської ради та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності за № 3013.

Власниками земельної ділянки, згідно вказаного правовстановлюючого документа, значаться ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (власниця іншої частки житлового будинку).

Як зазначено в позовні заяві, на час посвідчення договору дарування частки житлового будинку 25.12.2006 року окремої угоди щодо відчуження частки земельної ділянки, наданої для його обслуговування, укладено не було.

Відповідно до довідки Відділу № 2 управління надання адміністративних послуг ТУ ДГК у Миколаївській області від 10.04.2024 року, земельна ділянка площею 0,0961 га, що призначена для будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку виданого 23.02.1994 року значиться зареєстрованою на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до відповіді в.о. завідувача Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 09.05.2024 року спадкова справа після померлого ОСОБА_8 не заведена.

Відповідно до ч.2 ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників житлового будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом (ч.3 ст. 89 ЗК України).

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" при визначенні частки спільної земельної ділянки, право на користування якою мають особи, слід виходити з розміру їх часток у будинку, господарських будівель та споруд на час виникнення спільної сумісної власності.

За такого, враховуючи що частки власників житлового будинку, на якому розташована земельна ділянка, є рівними (по 1/2), частки земельної ділянки, площею 0,0961 га, що призначена для його будівництва, також становлять по за кожним зі співвласників.

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час посвідчення 21.12.1995 року договору дарування) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

За такого, від ОСОБА_3 до ОСОБА_5 в результаті переходу права власності на частку житлового будинку, перейшло і право на відповідну частку земельної ділянки.

Одночасно, відповідно до статті 377 ЦК України, ч. 1 ст. 120 ЗК України, (в редакції чинній на момент посвідчення договору дарування 25.12.2006 року) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (правова позиція Верховного Суду в постанові від 19 листопада 2020 року в справі №686/9580/16-ц, постанові від 04 грудня 2018 року в справі № 910/18560/16).

За такого, з урахуванням принципу цілісності об`єкта нерухомості, коли збудоване на землі слідує за нею, викладених обставин позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за позивачкою прав на частку земельної ділянки під належною їй на праві власності часткою житлового будинку, яка нерозривно зв`язана із цим будинком та необхідна для його обслуговування, ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відтак зазначена норма визначає об 'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушене право пов 'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту порушеного права або інтересу передбачені ст. 16 ЦК України.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість визнання за позивачем права власності на частку земельної ділянки.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 263-265, 268ЦПК України, суд

ухвалив

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку земельної ділянки площею 0,0961 га, яка надана для обслуговування житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, який був виданий 23.02.1994 року виконкомом Вознесенською міської ради та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3013.

Рішення може бути оскаржене в Миколаївський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів .

Суддя: М.М. Ротар