ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/29/24 Справа № 204/6884/20 Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Городничої В.С.,

суддів :Петешенкової М.Ю., Лопатіної М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 травня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2022 року позивач - АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг, підписав анкету-заяву № б/н від 30.05.2011 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві.АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредиту.У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав у зв`язку з чим станом на 20.09.2020 року за відповідачем рахується заборгованість за кредитним договором в розмірі 18773,91 грн, яка складається з: 12795,34 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 12795,34 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 5978,57 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 18773,91 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 травня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30.05.2011 року в розмірі 5987,86 грн.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» витрати зі сплати судового збору в розмірі 670,42 грн (а.с. 129-132).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції у відмовленій частині позовних вимог прийняв необґрунтоване рішення, оскільки рішення прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального, процесуального права.

ОСОБА_1 не скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог про стягнення частини тіла кредиту та відсотків суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем вказаних позовних вимог.

Однак, погодитись з таким висновком суду в повному обсязі неможливо з огляду на наступне.

30.05.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , шляхом підписання заяви про відкриття рахунку та надання послуг, укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредитну картку "Універсальна", валюта: гривня, сума кредитного ліміту: 500,00 гривень, базова процентна ставка: 3,0% на місяць із розрахунку 360 днів на рік. Термін дії ліміту збігається з терміном дії картки. Сплата заборгованості за кредитним лімітом може здійснюватись, як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списанням банком коштів із платіжної картки.

До матеріалів справи банк додав копію Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 21-54).

Також, до матеріалів справи банк додав довідку про Умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 20).

Згідно довідки про видачу карток надана позичальнику кредитна картка неодноразово перевипускалась, термін дії останньої до листопада 2023 року (а.с. 18).

Відповідно до наданого Банком розрахунку (а.с. 4-16), заборгованість ОСОБА_1 станом на 20.09.2020 року складає в розмірі 18773,91 грн, яка складається 12795,34 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 12795,34 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 5978,57 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

На підтвердження своїх позовних вимог Банк до кредитного договору додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку; Довідку про видачу карток; Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки; Розрахунок заборгованості, довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", а також виписку по картковому рахунку.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 20.09.2020 року складає в розмірі 18773,91 грн, яка складається 12795,34 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 12795,34 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 5978,57 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії.

Як вбачається з матеріалів справи, в анкеті-заяві від 30.05.2011 року сума кредитного ліміту не зазначена. Проте, відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я ОСОБА_1 , 30.05.2011 року було встановлено кредитний ліміт, який в подальшому неодноразово змінювався.

Матеріалами справи, зокрема, довідкою про перевипуск кредитних карт підтверджується, що 30.05.2011 року ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок, з подальшим перевипуском карток, термін дії останньої до листопада 2023 року.

Відповідачем не заперечується факт отримання кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом з подальшим його збільшенням, а також факт користування вказаними кредитними коштами та здійснення погашення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про те, що позичальник приймав всі умови в тому числі і збільшення кредитного ліміту, оскільки позичальник користувався кредитними коштами і після такого збільшення. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 20.09.2021 року складає у розмірі 18773,91 грн.

Надаючи оцінку, наданої позивачем виписці по картковому рахунку ОСОБА_1 , колегія суддів зауважує, що вона засвідчує факт користування відповідачем кредитними коштами банку та здійснення погашення заборгованості по кредиту.

Слід звернути увагу на те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом щодо підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту, який неодноразово змінювався, користування кредитними коштами, а також здійснення погашення заборгованості, та береться судом апеляційної інстанції до уваги у сукупності з іншими доказами.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що з метою перевірки правильності та об`єктивності суми заборгованості перед банком, суд першої інстанції здійснив аналіз вказаної виписки по картковому рахунку відповідача.

Так, згідно власноручної калькуляції судом першої інстанції встановлено, що відповідач використав кредитні кошти на загальну суму 58101,69 грн, та здійснив погашення на загальну суму 52113,83 грн.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що зазначена в позовній заяві сума заборгованості за тілом кредиту, яку позивач просив стягнути на власну користь, підлягає частковому задоволенню, оскільки, як встановлено судом першої інстанції дійсний розмір заборгованості складає 5987,86 грн. Колегія суддів погоджується з розрахунками суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують обгрунтованих висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін, оскільки постановлено при повному обставин справи та з дотриманням норм процесуального та метеріального права.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно довідки, яка є складовою анкети Заяви від 30.05.2011 року базова процентна ставка: 3,0% на місяць із розрахунку 360 днів на рік.

Статтею 1048 ЦК України закріплено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.

У справі що розглядається, позивач просив стягнути з відповідача 5978,57 грн заборгованість за простроченими відсотками, нарахованих у відповідності до умов Заяви, підписаної позичальником ОСОБА_1 .

Як уже зазначалося вище, Заява позичальника дійсно містить умови нарахування процентів за користування кредитними коштами, розмір яких становить 3,0% на місяць, тобто 36% на рік.

Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Колегія суддів зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.

Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.

Як убачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.

Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі №6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такої ж позиції притримується Верховний Суд: Постанова від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.

Однак, як вбачається з наданого Банком розрахунку, з 01.04.2015 року Банк в односторонньому порядку збільшував розмір процентної ставки до 43,20% річних, при цьому матеріали цивільної справи не містять доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 4-16), за період з 30.05.2011 року по 31.03.2015 року (останній день в цьому періоді застосування Банком процентної ставки в межах обумовленого у Заяві позичальника розміру) заборгованість за процентами з накопичувальним підсумком становила 16,07 грн. Тому з урахуванням наведеного, вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками підлягають частковому задоволенню, а тому з ОСОБА_1 слід стягнути на користь Банку заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 16,07 грн.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Отже, позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції крім порушень норм матеріального права, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, встановив обставини, які є недоведеними, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення відсотків.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга АТ КБ Приватбанк підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення відсотків.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про зміну розміру судового збору стягнутого з відповідача на користь позивача за розгляд справи в суді першої інстанції пропорційно задоволеним вимогам шляхом його збільшення з 670,42 грн до 784,26 грн та стягнення з позивача на користь відповідача судового збору пропорційно задоволеній частині апеляційної скарги у розмірі 8,51 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 травня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог та стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за простроченими відсотками по кредитному договору б/н від 30.05.2011 року станом на 20.09.2020 року в розмірі 16,07 грн.

Судовий збір стягнутий з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року - змінити шляхом його збільшення з 670,42 грн до 784,26 грн.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 травня 2021 року в іншій частині залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір за апеляційний розгляд справи у сумі 8,51 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

М.Ю. Лопатіна