ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня2024 року

м. Київ

справа № 552/3735/20

провадження № 61-10507св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО»,

особа, дії якої оскаржуються,- приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Солонько Микола Миколайович,

заінтересована особа (боржник)- ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргупредставника приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Солонька Миколи Миколайовича - адвоката Коваля Ростислава Олександровича на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2022 року, постановлену у складі судді Турченко Т. В., та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 травня 2023 року, прийняту у складі колегії суддів: Прядкіної О. В., Бутенко С. Б., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги

У вересні 2022 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО» (далі - АТ «СК «ІНГО») звернулося до суду зі скаргою на дії та бездіяльність приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Солонька М. М. (далі - приватний виконавець), в якій просило суд визнати дії приватного виконавця незаконними та зобов`язати повернути невикористані кошти авансового внеску після повернення виконавчого листа без виконання.

Скарга мотивована тим, що 28 грудня 2020 року Київським районним судом м. Полтави виданий виконавчий лист № 552/3735/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «СК «ІНГО» відшкодування збитків у розмірі 210 515,72 грн, судові витрати - 3 157,74 грн, а всього - 213 673,46 грн. Цей виконавчий лист було передано на примусове виконання приватному виконавцю Солоньку М. М. та товариством сплачено авансовий внесок у сумі 4 273,45 грн.

27 січня 2021 року приватний виконавець повернув цей виконавчий лист без прийняття до виконання. Оскільки виконавчий лист не було прийнято до виконання, то авансовий внесок також підлягав поверненню.

03 листопада 2021 року АТ «СК «ІНГО» звернулося до приватного виконавця із заявою про повернення авансового внеску. Однак 29 листопада 2021 року приватний виконавець листом повідомив, що сплачений авансовий внесок зарахований як авансування витрат ВП № НОМЕР_1 та після закриття виконавчого провадження стягувачу буде повернуто залишки невикористаного авансового внеску. З перевірки ВП № НОМЕР_1 через Автоматизовану систему виконавчих проваджень Міністерства юстиції України стало відомо, що боржником у цьому виконавчому провадженню є АТ «СК «Здорово». ВП № НОМЕР_1 знаходиться на примусовому виконанні у цього приватного виконавця та відкрито за іншим виконавчим документом на підставі іншого рішення суду. Отже, авансовий внесок у виконавчому документі № 552/3735/20 з незрозумілих причин приватним виконавцем було зараховано до іншого виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1.

АТ «СК «ІНГО» просило суд визнати дії приватного виконавця незаконними та зобов`язати його повернути на рахунок стягувача невикористані кошти авансового внеску в сумі 4 273,45 грн, сплачені відповідно до платіжного доручення від 11 січня 2021 року № 502, після повернення без виконання виконавчого листа № 552/3735/20.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної інстанцій

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2022 року скаргу АТ «СК «ІНГО» задоволено.

Визнано дії приватного виконавця незаконними та зобов`язано його повернути на рахунок стягувача АТ «СК «ІНГО» невикористані кошти авансового внеску у сумі 4 273,45 грн, сплачені відповідно до платіжного доручення від 11 січня 2021 року № 502 після повернення без виконання виконавчого листа № 552/3735/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «СК «ІНГО» відшкодування збитків у сумі 210 515,72 грн, судових витрат у розмірі 3 157,74 грн, а всього - 213 673,46 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 24 травня 2023 року апеляційну скаргу приватного виконавця залишено без задоволення, ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2022 року - без змін.

Задовольняючи скаргу на дії та бездіяльність приватного виконавця, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що АТ «СК «ІНГО» сплатило на рахунок приватного виконавця авансовий внесок, виконавчий документ повернуто стягувачу без прийняття до виконання, виконавчі дії не проводилися, а тому сплачений авансовий внесок підлягає поверненню на рахунок стягувача.

Суди розглянули справу у порядку оскарження дій приватного виконавця (стаття 447 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження»).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

29 червня 2023 року представник приватного виконавця Солонька М. М. - адвокат Коваль Р. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 травня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

19 липня 2023 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху, надано час на усунення недоліків.

31 серпня 2023 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Київського районного суду м. Полтави, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У вересні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

28 лютого 2024 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21) та у постанові Верховного Суду від 17 березня 2023 року у справі № 367/7831/19 (провадження № 61-1642св22).

Заявник оскаржив дії приватного виконавця з пропуском строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження», однак поновити ці строки не просив.

Вказує, що між приватним виконавцем та стягувачем склалися приватно-правові відносини щодо повернення коштів, тому цей спір слід розглядати не у порядку судового контролю за виконанням судового рішення, а в порядку позовного провадження.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2023 року АТ «СК «ІНГО» подало до Верховного Суду відзив, в якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 травня 2023 року - без змін, як таку, що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28 грудня 2020 року Київський районний суд м. Полтави видав виконавчий лист № 552/3735/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «СК «ІНГО» відшкодування збитків у сумі 210 515,72 грн, судових витрат - 3 157,74 грн, а всього - 213 673,46 грн.

Виконавчий лист № 552/3735/20 пред`явлено на виконання до приватного виконавця Солонька М. М. та сплачено авансовий внесок у сумі 4 273,45 грн.

27 січня 2021 року приватний виконавець повернув виконавчий лист № 552/3735/20 без прийняття до виконання.

03 листопада 2021 року АТ «СК «ІНГО» направило до приватного виконавця заяву з проханням повернути авансовий внесок.

29 листопада 2021 року АТ «СК «ІНГО» отримало відповідь приватного виконавця про те, що сплачений авансовий внесок зарахований як авансування витрат у ВП № НОМЕР_1 та після закриття виконавчого провадження стягувачу буде повернуто залишки невикористаного авансового внеску.

З автоматизованої системи виконавчих проваджень Міністерства юстиції України відомо, що у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 боржником є Акціонерне товариство «Страхова компанія «Здорово», це виконавче провадження знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця Солонька М. М., та відкрито за іншим виконавчим документом на підставі іншого рішення суду.

Авансовий внесок, сплачений за подачу виконавчого документа № 552/3735/20, було зараховано до ВП № НОМЕР_1.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

- судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, зокрема, суди належним чином не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга представника приватного виконавця Солонька М. М. - адвоката Коваля Р. О. підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають.

АТ «СК «ІНГО» у жовтні 2022 року оскаржило дії приватного виконавця щодо неповернення невикористаних коштів авансового внеску у сумі 4 273,45 грн, мотивуючи це тим, що пред`явлений до виконання виконавчий лист № 552/3735/20, виданий 28 грудня 2020 року Київським районним судом м. Полтави, приватний виконавець до виконання не прийняв та повернув.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Аналізуючи зазначені норми права, слід дійти висновків, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду у постановах, зокрема від 15 січня 2020 року у справі № 1.380.2019.001073 (провадження № 11-709апп19), від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 (провадження № 14-51цс21), зробила висновок про те, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону України «Про виконавче провадження», підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у виконавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21) вказала, що:

«89. Важливість процесуального аспекту у визначенні юрисдикції суду з розгляду даного спору полягає у тому, що слід розрізняти підсудність справи за скаргою на дії/рішення державного/приватного виконавця, які подаються згідно з частиною першою статті 339 ГПК України до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції за правилами ГПК України, від справи, пов`язаної з цивільно-правовим спором, а саме стягнення безпідставно набутих грошових коштів на підставі норм ЦК України.

90. Законом не передбачено іншого порядку подання позовів, як і не встановлено особливостей подання позовів до приватних виконавців чи інших осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність.

91. З огляду на все вищезазначене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком апеляційного суду про те, що, оскільки у цій справі спірні правовідносини пов`язані з безпідставним, на думку позивача, неповерненням відповідачем (фізичною особою) йому грошових коштів, то спір не є публічно-правовим, а випливає з відносин, які стосуються реалізації права позивача на захист майнових прав, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. При цьому, враховуючи відсутність між сторонами господарських правовідносин, як і спору про право, який виник з таких правовідносин, відсутність імперативних норм процесуального закону про віднесення такого виду спору до юрисдикції господарських судів, спір у цій справі має вирішуватися в порядку цивільного судочинства».

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Звернувшись до суду зі скаргою на дії приватного виконавця у порядку статті 447 ЦПК України, АТ «СК «ІНГО» стверджувало про неправомірність та безпідставність набуття приватним виконавцем грошових коштів, які належать заявнику, що свідчить про існування приватно-правових відносин, що склалися між заявником та приватним виконавцем. При цьому між заявником та приватним виконавцем відсутні господарські правовідносини, як і спір про право, який виник з таких правовідносин.

Верховний Суд зазначає, що спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку приватного виконавця, що, відповідно, виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, оскільки предметом розгляду у цій справі не є вимоги про оскарження дій (постанов) приватного виконавця, колегія суддів дійшла висновку про те, що вказана справа не може бути віднесена до адміністративної юрисдикції як така, що підлягає розгляду адміністративними судами на підставі частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та частини першої статті 287 КАС України.

Між заявником та приватним виконавцем існує спір, який випливає з відносин, які стосуються реалізації права АТ «СК «ІНГО» на захист його майнових прав щодо повернення коштів, а саме сплаченого авансового внеску, який виконавець безпідставно не повернув.

При цьому слід звернути увагу й на те, що виконавче провадження відсутнє.

Таким чином, суди попередніх інстанцій, розглядаючи майновий спір між АТ «СК «ІНГО» та приватним виконавцем у порядку судового контролю за виконанням судових рішень, допустили порушення пункту 2 частини другої статті 19 ЦПК України, що є підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій та відмови у задоволенні скарги.

Отже, доводи касаційної скарги у цій частині знайшли своє підтвердження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Згідно зі статтею 412 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Оскільки у справі немає необхідності встановлювати додаткові обставини справи, при цьому суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржувані судові рішення, а у задоволенні скарги відмовити.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За розгляд справи у суді апеляційної інстанції приватний виконавець сплатив судовий збір у розмірі 547,54 грн, за розгляд справи у суді касаційної інстанції приватний виконавець сплатив судовий збір 1 095,07 грн, а всього - 1 642,61 грн, який підлягає стягненню з АТ «СК «ІНГО» на користь приватного виконавця.

Керуючись статтями 141,400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Солонька Миколи Миколайовича - адвоката Коваля Ростислава Олександровича задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 травня 2023 року скасувати.

У задоволенні скарги Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО», поданої на дії та бездіяльність приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Солонька Миколи Миколайовича, відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на користь приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Солонька Миколи Миколайовича судовий збір у розмірі 1 642,61 грн (одна тисяча шістсот сорок дві гривні 00 коп.).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець