ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/545/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/3590/23 Категорія: 306010000 Морозов В.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді секретар Гончар Н.І., Сіренко Ю.В. Матюха В.І.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17.01.2024 (повний текст складено 17.01.2024, суддя в суді першої інстанції Морозов В.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

у грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив:

- визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до гідності, честі та ділової репутації, таку інформацію, розповсюджену відповідачем 19.10.2023 шляхом викладення відеозапису виступу на власній сторінці соціальної мережі «Facebook»: «начальник земельних ресурсів у сільській раді бувший працівник прокуратури якого чи за п`янку чи за що вигнали, на моє глибоке переконання та не тільки переконання, а знаю такі випадки, що воно з людьми не розраховується за роботи за їхні на які воно їх наймає»;

- зобов`язати відповідача видалити зазначений відеозапис свого вступу;

- зобов`язати відповідача спростувати поширену недостовірну інформацію упродовж місяця після набрання законної сили судовим рішенням в даній справі у спосіб розміщення такого спростування: «19.10.2023 мною було викладено відеозапис свого виступу на власній сторінці соціальної мережі Facebook під час якого озвучувалися недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_1 , а саме те, що його вигнали з органів прокуратури чи за п`янку, чи з інших підстав, а також те, що він не розраховується з найманими працівниками. Вказані відомості є недостовірними»;

- стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 5000,00 грн.

Указує, що з 05.04.2021 він працює у виконавчому комітеті Червонослобідської сільської ради на посаді начальника відділу земельних відносин та екології. Під час виконання службових обов`язків було виявлено ряд порушень вимог законодавства в діях ОСОБА_3 щодо користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 . З цього приводу Червонослобідська сільська рада звернулася до правоохоронних органів щодо надання вказаному факту належної правової оцінки.

Черкаським РУП ГУНП в Черкаській області за вказаним фактом 14.07.2023 внесено відповідні відомості до ЄРДР за №0000079 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197-1 ч.3 КК України, за яким триває досудове розслідування.

Відповідач проживає в АДРЕСА_1 та неофіційно представляє інтереси своєї сестри - ОСОБА_3 , з вказаного приводу в правоохоронних та органах місцевого самоврядування, з якою проживає по сусідству.

Відповідач має загальнодоступну особисту сторінку в соціальній мережі Facebook, де викладає свої письмові та відео коментарі різним подіям, а також проводить пряму трансляцію подій, які його цікавлять.

З особистої сторінки відповідача у соціальній мережі Facebook позивачу стало відомо, що 19.10.2023 він став свідком проведення правоохоронними органами слідчих дій у домоволодінні ОСОБА_3 . У зв`язку з цим відповідач в режимі прямого включення відео трансляції на своїй сторінці зазначеної соціальної мережі здійснив коментар вказаних подій, який містив образи та неправдиву інформацію стосовно позивача.

Так, починаючи з 07 хв. 17 сек. свого виступу відповідач вказав, що, дослівно: «.... начальник земельних ресурсів у сільській раді бивший працівник прокуратури якого чи за п`янку чи за шо вигнали на моє глибоке переконання та не тільки переконання, а знаю такого випадку, що воно бидло ряжане, що воно людям не розраховується за роботи за їхні на які воно їх нанімає і це бидло пішло до прокуратури ....».

Зазначена недостовірна інформація та образливі вислови, які поширив відповідач, стосується позивача, який працював в органах прокуратури Черкаської області на різних посадах та 03.08.2011 звільнився за угодою сторін.

Також недостовірною є інформація відповідача щодо не проведення позивачем розрахунку з найманими працівниками за виконану роботу. З цього приводу жодна особа, у визначений законом спосіб, претензії до нього не пред`являла.

Спірна інформація має негативний характер щодо позивача, містить образливі висловлювання. Поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну професійну та соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, підлеглих, порушивши його честь, гідність та ділову репутацію.

Вказані обставини обумовили звернення з цим позовом до суду.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17.01.2024 позовні вимоги у справі відхилено. Суд вказав, що з переглянутого відеозапису не вбачається, що спірна інформація стосується саме позивача, адже у відеозаписі не названо його ім`я чи інші ідентифікуючі дані. Отже міркування про те, що спірна інформація стосується саме позивача є припущенням.

Не погоджуючись з такими рішеннями суду першої інстанції, позивач 12.02.2024 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги.

Зазначає, що суд не звернув уваги, що у матеріалах справи наявні дані сільської ради про його роботу на посаді начальника відділу земельних ресурсів та екології. З трудової книжки позивача вбачається, що він раніше працював у прокуратурі. Отже інших діючих начальників земельних ресурсів у виконкомі бути не може. Суд відхилив клопотання позивача про виклик свідків, які б підтвердили його доводи. Відсутність заперечень відповідача проти позовних вимог свідчить про відсутність слів, які б можна було сказати у виправдання поширення недостовірної інформації.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Червонослобідської сільської ради Черкаського району 25.10.2023 № 775/09-05, позивач ОСОБА_1 працює у виконавчому комітеті сільської ради на посаді начальника відділу земельних відносин та екології з 05.04.2021 і по теперішній час.

На підтвердження позовних вимог позивачем до позовної заяви додано копію трудової книжки серії НОМЕР_1 , яку видано 14.02.1990, а саме сторінок 7,9,11 та 13, з якої вбачається, що він працював в органах прокуратури з 27.02.2008 по 03.08.2011.

Судом було досліджено відеозапис на DVD-R диску, який долучено позивачем до позовної заяви, з якого вбачається, що він містить відео-зйомку з монітора комп`ютера, на якому відображається перегляд відеозапису, який викладено на сторінці під найменуванням ОСОБА_4 у соціальній мережі Facebook. На відеозаписі чоловічим голосом сказано: начальник так званих у сільській раді начальник земельних ресурсів, це бивший ну як мені казали, так я і вам кажу бивший працівник прокуратури, якого чи за п`янку чи за що вигнали, на моє глибоке переконання та і не тільки переконання, знаю два випадки, що воно бидло ряжене людям не розраховується за роботи за їхні, яке воно нанімало, короче не важно, і оце бидло пішло до своїх до прокуратури, на їхню заяву відкрили кримінальне провадження. Цю заяву я дивився, вона так, ні про що, але складу злочину немає. Хто взяв на себе цю відповідальність чи начальник слідства….

Саме вказану інформацію просить спростувати позивач у справі, як таку, що не відповідає дійсності та порочить його честь, гідність та репутацію. Також позивач вважає, що поширенням такої інформації йому завдано моральної шкоди, яка має бути відшкодована відповідачем.

При цьому, за твердженням представника позивача, ОСОБА_1 є державним службовцем, а тому є публічною особою.

Такими є фактичні обставини у справі.

Правовідносини, наявні між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32 Конституції України).

Честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 ЦК України).

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Пленумом ВСУ у п.п.1, 4, 6, 15, 19 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначив про те, що Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Поняття гідності та честі є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Згідно правового висновку ВС у постанові від 10.04.2019 у справі №398/4136/15-ц під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації; ця інформація стосується позивача; поширена інформація є недостовірною; поширення інформації порушує особисті немайнові права.

Згідно ст. 277 ЦК України та ч.3 ст. 12 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести, зокрема, те, що внаслідок поширення недостовірної інформації було порушено його особисті немайнові права. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі в будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Також статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Крім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення ЄСПЛвід 06 жовтня 2015 року у справі «Карпюк та інші проти України» (Karpyuk and others v. Ukraine).

Далі, згідно з частиною другою статті 31 Закону України «Про інформацію» суб`єкти владних повноважень як позивачі у справах про захист честі, гідності та ділової репутації в праві вимагати в судовому порядку лише спростування недостовірної інформації про себе і не мають права вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Це не позбавляє посадових і службових осіб права на захист честі, гідності та ділової репутації в суді.

Оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. (Постанова Верховного Суду від 21 березня 2019 року по справі № 368/655/17 ).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.

Відповідно до частини другої статті 47-1 ЗУ «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, згідно зі статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи або посадової особи рівня суспільного значення, діяльність якої представляє суспільний інтерес. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень ні. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

З аналізу фактичних обставин цієї справи вбачається, що спірна інформація не містить даних про те, що вона стосується саме позивача у справі, адже відповідач не називає ні точних ідентифікуючих ознак позивача, його прізвища чи імені, ні навіть не називає сільську раду, в якій він працює.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином аргументи позивача, викладені, у тому числі, в його апеляційній скарзі, про те, що він дійсно є єдиним колишнім працівником прокуратури, який працює в Червоно слобідській сільській раді Черкаського району, ґрунтуються на припущенні про обізнаність оточуючих людей про дану обставину, яке доказами не підтверджується, отже не може бути покладене в основу вирішення спору у справі.

Отже висновки суду першої інстанції про відхилення позовних вимог є вірними та такими, що належним чином враховують наявні у справі докази.

Інші аргументи скаржника, зокрема, про відсутність заперечень з боку відповідача проти заявлених вимог не підтверджують відсутність посилання у спірній інформації саме на особу позивача, отже вести мову про порушення його прав на недоторканість честі, гідності та ділової репутації з боку відповідача підстав не має.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17.01.2024 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід віднести на рахунок державного бюджету, оскільки скаржника звільнено від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», як особу з інвалідністю ІІ групи.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17.01.2024 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді віднести на рахунок державного бюджету.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 06.03.2024.

Суддя-доповідач

Судді