ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2381/24 Справа № 199/8306/23 Суддя у 1-й інстанції - ПОДОРЕЦЬ О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 05 грудня 2023 року в цивільній справі номер 199/8306/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17.01.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68187623 на підставі виконавчого напису №2463, вчиненого 19 серпня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобильницьким С.І., про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» боргу в сумі 1140206,58 грн, 1700,00 грн плати нотаріусу винагороди за вчинення виконавчого напису.

Нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису прийняв документи, не передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім цього, нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, наявності у стягувача права вимоги, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2463, вчинений 19 серпня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобильницьким С.І., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» заборгованості у розмірі 1140206,58 грн; стягнути з відповідача на його користь судовий збір у сумі 1073, 60 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 35000,00 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 05 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 19 серпня 2021 року вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким Сергієм Івановичем, зареєстрований в реєстрі за №2463, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованості в розмірі 1140206,58 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн.

В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору.

Із вказаним рішенням в частині стягнення витрат на правничу допомогу не погодився відповідач ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 05 грудня 2023 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та постановити нове, яким відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконним, необґрунтованим, постановленим без врахування практики Верховного Суду в аналогічних спорах.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При розгляді справи №199/8306/23 необхідно врахувати те, що визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не відноситься до категорії справ значної складності; справа не підпадає під визначення складної неординарної справи, яка потребує самостійного, з боку адвоката, напрацювання відповідних примірників документів; обсяги матеріалів у справі є незначними; кількість підготовлених процесуальних документів є незначною.

Звертає увагу на те, що:

1) матеріали справи не містять детального опису робіт виконаних адвокатом або акту наданих послуг з зазначенням часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) чи обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

2) відсутні будь-які докази щодо наданих адвокатом послуг, що позбавляє суд встановити співмірність розміру витрат із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

Вважає, що вимоги про стягнення правничої допомоги не є доведеними, а тому не підлягали задоволенню.

На виконання вимог ч. 1 ст. 134, ч. 1 ст. 137 ЦПК України зазначаємо попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), які апелянт поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи,в розмірі 10000,00 грн.

Від позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Казанцев С.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Фінансова Компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2023 року у справі №199/8306/23 та залишити рішення без змін.

05 вересня 2023 року між позивачем та Адвокатським бюро Станіслава Казанцева «Джастіс» було укладено договір про надання правової допомоги №890. Зазначеним договором (п. 1.1, 3.1.) та специфікацією №2 від 22.09.2023 року до нього визначено розмір платежу за надання правової допомоги у сумі 15000,00 грн за супровід судової справи щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який сплачується клієнтом у визначений спосіб та строки, та п. 4 до нього визначено гонорар, який складає 20000,00 грн і є фіксованою сумою.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги

У постанові Великої Палати у справі №910/12876/19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі.

У разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен (постанова Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19).

Розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс та планує понести на витрати на правову допомогу, становить 35000,00 грн.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони та інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 104).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю осіб, що не з`явилися.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення витрат на правничу допомогу, апеляційний суд переглядає оскаржуване рішення саме у відповідній частині.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 04 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір №8/2007/840-К/836-Н, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 17129,94 доларів США на споживчі цілі строком по 03 квітня 2037 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,99% річних (а.с. 10-11зв).

19 серпня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2463, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» заборгованості за кредитним договором №8/2007/840-К/836-Н від 04 квітня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра», правонаступником усіх прав і обов`язків якого є ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на підставі договору відступлення прав вимоги №GL48N718070_I_3 від 17 липня 2020 року. Стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з 30 квітня 2019 року по 13 серпня 2021 року у розмірі 1140206,58 грн (а.с. 19).

На підставі виконавчого напису №2463 від 19 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. 17 січня 2022 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №68187623 (а.с. 17-18).

05 вересня 2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Казанцевим С.В. укладено договір №890 про надання правової допомоги (а.с. 8).

22 вересня 2023 року ОСОБА_1 та адвокатом Казанцевим С.В. підписано специфікацію до договору про надання правової допомоги №890 від 05 вересня 2023 року, відповідно до пункту 2 якої вартість послуг з супроводу судового процесу щодо визнання виконавчого напису нотаріуса №2463 від 19.08.2021 року таким, що не підлягає виконанню, становить 15000,00 грн, а згідно з п. 4 специфікації по факту надання послуг клієнт сплачує гонорар, який складає 20000,00 грн і є фіксованою сумою; розмір гонорару, зазначеного в цьому пункті не включає в себе розмір вартості послуг зазначених у п. 2 цієї специфікації (а.с. 8зв).

Відповідно до акту надання послуг №203 від 05 жовтня 2023 року за договором №890 про надання правової допомоги виконавцем було виконано наступні роботи (надано такі послуги): адвокатські послуги з надання правової допомоги, вартість яких складає 35000,00 грн (а.с. 16).

01.11.2023 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до суду першої інстанції подано заперечення щодо відшкодування заявлених витрат на правничу допомогу (а.с. 54-65).

Стягуючи з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн, суд першої інстанції виходив з доведеності судових витрат позивача на професійну правничу допомогу саме в такому розмірі, виходячи зі співмірності винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зробила висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Судом встановлено, що 23 серпня 2023 року 05 вересня 2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Казанцевим С.В. укладено договір №890 про надання правової допомоги.

22 вересня 2023 року ОСОБА_1 та адвокатом Казанцевим С.В. підписано специфікацію до договору про надання правової допомоги №890 від 05 вересня 2023 року, відповідно до пункту 2 якої вартість послуг з супроводу судового процесу щодо визнання виконавчого напису нотаріуса №2463 від 19.08.2021 року таким, що не підлягає виконанню, становить 15000,00 грн, а згідно з п. 4 специфікації по факту надання послуг клієнт сплачує гонорар, який складає 20000,00 грн і є фіксованою сумою; розмір гонорару, зазначеного в цьому пункті не включає в себе розмір вартості послуг зазначених у п. 2 цієї специфікації.

Відповідно до акту надання послуг №203 від 05 жовтня 2023 року за договором №890 про надання правової допомоги виконавцем було виконано наступні роботи (надано такі послуги): адвокатські послуги з надання правової допомоги, вартість яких складає 35000,00 грн.

01.11.2023 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до суду першої інстанції подано заперечення щодо відшкодування заявлених витрат на правничу допомогу.

Отже, виходячи з наведеного вище, перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 05 грудня 2023 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність детального опису здійснених адвокатом витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, апеляційним судом встановлено, що сума гонорару адвоката визначена сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником позивача часу, а отже, розмір витрат є визначеним. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20).

Відтак, оскільки судом першої інстанції врахований обсяг виконаних адвокатом робіт виходячи зі співмірності винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, апеляційний суд відхиляє такі доводи.

З огляду на викладене, інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди з розміром стягнутих витрат на правничу допомогу та спрямовані на їх переоцінку.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування

практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи питання в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції перевірив доводи і заперечення сторін з цього питання, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування в оскаржуваній частині не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» залишити без задоволення, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 05 грудня 2023 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: