ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м.Суми

Справа №573/626/23

Номер провадження 22-ц/816/189/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Білопільського районного суду м. Суми від 15 вересня 2023 року у складі судді Черкашиної М.С., ухвалене в м. Білопілля Сумської області,

в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду за допомогою засобів поштового зв`язку з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 12 лютого 2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором № б/н від 12 лютого 2011 року станом на 13 березня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 57 692 грн 23 коп., яка складається із: 47 726 грн 43 коп. заборгованість за кредитом; 9965 грн 80 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 0,00 грн заборгованість за комісією, 0,00 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яку позивач і просив стягнути на свою користь.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 15 вересня 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 12 лютого 2011 року у розмірі 35 657 грн 79 коп. та судовий збір у сумі 1658 грн 71 коп., а всього 37 316 грн 50 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими процентами, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення в цій частині ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Судові витрати покласти на відповідача.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що кредитний договір був укладений в порядку ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Підписана відповідачем 12 лютого 2011 року заява про приєднання до Умов та Правил разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку, складають Договір про надання банківських послуг.

Вказує на те, що відповідач не лише отримав кредитну картку, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема на погашення заборгованості.

Звертає увагу суду на те, що не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки вказана позиція була висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб. У даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.

Вказує на те, що на підтвердження того, що сторони погодити оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, позивачем було надано суду Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем. Отже доведеним є факт узгодження з позичальником процентної ставки у розмірі 3%, з розрахунку заборгованості вбачається кількість днів прострочення, за які нарахована заборгованість за процентами, вбачається й сума нарахованої заборгованості на відповідну дату, тому відмова у задоволенні вимог про стягнення процентів у повному обсязі є порушенням ст.ст. 1048, 1054 ЦК України.

Відповідач не спростовував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, не заперечував розмір наявної заборгованості.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні процентів по кредиту.

Вважає, що судом не взята до уваги усталена практика Верховного Суду у справах з аналогічними правовідносинами, відповідно до яких наявність узгодження між сторонами базового розміру процентної ставки є підставою для задоволення вимог зі стягнення заборгованості за процентами.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту не оскаржується, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12 лютого 2011 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 21).

Крім того, 12 лютого 2011 року ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідно до умов якої сторонами були визначені наступні умови надання кредитних коштів: пільговий період (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01% річних) 30 днів за кожною витратою; базова відсоткова ставка на місяць 3% нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів на рік; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається із: пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн на місяць, нараховуються 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн; штраф за порушення строку платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів у сумі 500 грн + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій (а.с. 22).

З довідки банку вбачається, що ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором було надано наступні кредитні картки №№: НОМЕР_1 (дата відкриття 12 лютого 2011 року, термін дії 01/15, тип картки Карта Універсальна); НОМЕР_2 (дата відкриття 26 лютого 2015 року, термін дії 08/16, тип картки Карта Універсальна); НОМЕР_3 (дата відкриття 14 вересня 2016 року, термін дії 03/20, тип картки Карта Універсальна); НОМЕР_4 (дата відкриття 03 липня 2017 року, термін дії - 05/20, тип картки - Карта Універсальна GOLD); НОМЕР_5 (дата відкриття 02 червня 2020 року, термін дії 12/23, тип картки - Карта Універсальна GOLD); НОМЕР_6 (дата відкриття 06 квітня 2022 року, термін дії 03/26, тип картки - Карта «Універсальна» GOLD) (а.с. 20).

Крім того, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог було надано довідку про зміну умов кредитування (а.с. 19), паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем 06 квітня 2022 року (а.с. 23-27), Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, який відповідачем не підписаний (а.с. 28-52).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 13 березня 2023 року становить 57 692 грн 23 коп., яка складається із: 47 726 грн 43 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 9965 грн 80 коп. заборгованості за простроченими процентами (а.с. 4-18).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за процентами, суд першої інстанції зазначив, що сторонами договору було погоджено розмір процентної ставки на момент укладення кредитного договору на рівні 36% річних. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідачем у подальшому було погоджено підвищення процентної ставки до 43,2 % річних АТ КБ «ПриватБанк» всупереч положенням ст. 81 ЦПК України суду не надано. Тому розрахунок позивача щодо нарахованих і погашених (списаних) за рахунок кредиту процентів за збільшеним розміром не є правильним, тому вимоги банку про стягнення заборгованості за процентами є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписаних відповідачем, базова процентна ставка на місяць по даному типу карти на час укладення кредитного договору складала 3% на місяць.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, процентна ставка стосовно використання кредитних коштів змінювалась банком та становила в різні періоди, окрім погодженої базової процентної ставки 3% на місяць (36% річних), - 3,6% на місяць (43,2% річних), 3,5% на місяць (42% річних), 3,4% на місяць (40,8% річних), 1,7% на місяць (20,4% річних).

У ст. 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з довідки про умови кредитування сторони погодили розмір процентної ставки на момент укладення кредитного договору на рівні 36 % річних (3% на місяць). Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідачем було погоджено підвищення процентної ставки до 3,4%, 3,5% 3,6% на місяць АТ КБ «ПриватБанк» всупереч положеннями ст. 81 ЦПК України суду не надано.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, банк надав суду розрахунок заборгованості, в якому розмір заборгованості по процентам за період з 01 квітня 2015 обрахований, виходячи з підвищених процентних ставок, які в установленому законом порядку з відповідачем не були погоджені.

Розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, виходячи з базової процентної ставки 3% на місяць, погодженої сторонами, позивачем суду не надано.

Оскільки наданий банком розрахунок заборгованості по процентам не відповідає умовам укладеного договору, колегія суддів вважає, що позивач не довів наявність заборгованості за процентами у заявленому розмірі.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на доказування суми заборгованості для її відшкодування з іншої сторони, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду без відповідних дій з боку сторони з приводу необхідності надання чи збирання певних засобів доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначити розмір заборгованості по процентах, оскільки тягар доведення обґрунтованості позовних вимог покладено саме на позивача, який не надав суду розрахунку заборгованості по процентам, виходячи з узгодженої сторонами базової процентної ставки 36% річних (3% на місяць).

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами у заявлених позивачем розмірі та порядку нарахування.

Помилкове встановлення судом обставини того, що сторони узгодили умови кредитного договору в анкеті-заяві, а не в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», на правильність висновків суду не впливає.

Таким чином доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Білопільського районного суду м. Суми від 15 вересня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова