КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/8587/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючий - Євграфова Є. П. (суддя-доповідач),

судді - Желепа О. В., Мазурик О. Ф.

при секретарі Мудрак Р. Р.

за участі :представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Старчі С.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва

у складі судді Цимбал І.К.

від 25 грудня 2023 року

у цивільній справі № 753/23553/23 Дарницького районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1

про поділ спільного майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Разом з позовом позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на гаражний бокс № НОМЕР_1 , площею 34,8 кв.м. в гаражно-будівельному кооперативі «Позняки-2», вул. Сортувальна, 22, ряд № НОМЕР_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 32446636 від 15.07.2019 та на транспортний засіб «Hyundai Santa Fe» д.н.з. НОМЕР_3 , 2016 року випуску, дата реєстрації 17.08.2021 р., ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 . Враховуючи те, що предметом спору є визнання майна спільною власністю подружжя та поділ даного майна, позивач просив вжити заходи забезпечення позову, оскільки невжиття даних заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у зв`язку з можливим подальшим відчуженням нерухомого майна.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 25 грудня 2023 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на гаражний бокс № НОМЕР_1 , площею 34,8 кв.м в гаражно-будівельному кооперативі «Позняки-2», вул. Сортувальна, 22, ряд № НОМЕР_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 32446636 від 15.07.2019.

Накладено арешт на транспортний засіб «Hyundai Santa Fe» д.н.з. НОМЕР_3 , 2016 року випуску, дата реєстрації 17.08.2021, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 .

В апеляційній скарзі адвокат Старча С.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі. Зазначає, що 03 жовтня 2017 року між сторонами був укладений шлюбний договір за умовами п.1.2 якого майно, яке підлягає державній реєстрації (рухоме та нерухоме майно), яке буде нажите майбутнім подружжям під час шлюбу на підставі оплатних договорів, є особистою приватною власністю кожного з подружжя, на чиє ім`я зареєстроване це майно. За пунктами 2.4 та 2.5 шлюбного договору визначено, що автомобілі, придбані подружжям під час шлюбу, є особистою власністю того з подружжя, на чиє ім`я вони оформлені та зареєстровані. Нерухоме майно (в тому числі земельні ділянки), придбане подружжям під час шлюбу на оплатній основі, є особистою власністю того з подружжя, на чиє ім`я оформлене та зареєстроване. Право власності на спірний гараж було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім`я відповідача, спірний автомобіль також був придбаний відповідачкою, а тому за умовами шлюбного договору вказане майно є особистою власністю подружжя, а тому відсутні підстави для забезпечення позову.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Старча С.А., підтримала апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення адвоката Старчі С. А., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20).

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

У частині першій статті 150 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову, серед яких у пункті 1 законодавець вирізняє накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з її доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

На вирішенні Дарницького районного суду м. Києва перебуває спір між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, а саме гаражного боксу № НОМЕР_1 , площею 34,8 кв.м в гаражно-будівельному кооперативі «Позняки-2», вул. Сортувальна, 22, ряд № НОМЕР_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 32446636 від 15.07.2019 та транспортного засобу «Hyundai Santa Fe» д.н.з. НОМЕР_3 , 2016 року випуску, дата реєстрації 17.08.2021, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 .

Власником набутого у шлюбі майна, що є предметом спору згідно даний державних реєстрів є відповідачка ОСОБА_1 .

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, предметом спору є поділ рухомого та нерухомого майна, загальна вартість якого є значною. Відповідачці ОСОБА_1 , на яку покладається тягар спростування презумпції спільності майна, наразі як титульному власнику належить уся сукупність прав щодо володіння, користування й розпорядження таким майном. Невжиття заходів забезпечення, про які просив позивач, унеможливить ефективний захист прав та інтересів позивача, у разі відчуження майна, що є предметом спору.

Обраний позивачем вид забезпечення позову співмірний з пред`явленими позовними вимогами, оскільки арешт накладений лише на те майно, що предметом спору, обставин про то, що звернення до суду із позовом спрямоване на зловживання позивачем своїми правами, судом не встановлено, і таких доводів апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що ґрунтуються на шлюбному договорі та заздалегідь обумовленому режимі майна, набутому у шлюбі, як такі, що зводяться до спростування презумпції спільності майна подружжя. Утім, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

Отже доводи апеляційної скарги про те, що майно, що є предметом спору, є особистою власністю відповідачки за умовами шлюбного договору, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування ухвали суду, не знайшли свого підтвердження, оскаржувана ухвала постановлена із дотриманням норм процесуального закону, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складений 06 червня 2024 року.

Судді: Є. П. Євграфова

О. В. Желепа

О. Ф. Мазурик