Справа № 495/3308/21
№ провадження 2/495/434/2024
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

23 січня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря - Мельник Ю.В.

Справа № 495/3308/21,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород - Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа: Приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Тетяна Петрівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , міськрайонного управління у Білгород-Дністровському районі та у м. Білгород-Дністровському Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа: приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Тетяна Петрівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , загальною площею 0,12 га, кадастровий номер :01:005:0048, розташованої в садівничому кооперативі «Шабо» у с. Прибережне Білгород-Дністровського району Одеської області, посвідчений 28 квітня 2017 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Тетяною Петрівною, зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 807, укладеного між ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 та ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_4 ; скасувати рішення приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Тетяни Петрівни від 28.04.2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 34999007 на земельну ділянку №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , загальною площею 0,12 га, кадастровий номер :01:005:0048, розташованої в садівничому кооперативі «Шабо» у с. Прибережне Білгород-Дністровського району Одеської області; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки НОМЕР_1, НОМЕР_2, загальною площею 0,12 га, кадастровий номер :01:005:0048, розташованої в садівничому кооперативі «Шабо» у с. Прибережне Білгород-Дністровського району Одеської області; визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,75 га, розташовану в садівничому кооперативі «Шабо» у с. Прибережне Білгород-Дністровського району Одеської області; витребувати у ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,75 га, розташовану в садівничому кооперативі «Шабо» у с. Прибережне Білгород-Дністровського району Одеської області; стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн та судові витрати.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Так, позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Шабівської сільської ради народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області від 22.11.2001 року № 39/XXIV-XXIII ОСОБА_1 надано безоплатно у приватну власність для ведення садівництва земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,075 га, розташовану в садівничому кооперативі «Шабо» у с. Прибережне Білгород-Дністровського району Одеської області.

Розпорядженням голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області від 05 лютого 2007 року № 136 передано ОСОБА_2 у власність земельні ділянки № № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , загальною площею 0,12 га, які розташовані в садівничому кооперативі «Шабо» у с. Прибережне Білгород-Дністровського району Одеської області, про що складено та видано ОСОБА_2 державний акт про право приватної власності на земельну ділянку серії ЯГ № 936997 від 24.04.2007 року.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.03.2008 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2010 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 квітня 2012 року, у справі № 2-а-272/2008 за адміністративним позовом заступника Білгород-Дністровського прокурора в інтересах ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 , вказане розпорядження голови Білгород-Дністровської райдержадміністрації скасовано та зазначений державний акт про право приватної власності на земельну ділянку визнано недійсним.

Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.10.2012 року у справі № 1-43/11 за незаконне заволодіння земельними ділянками № № НОМЕР_6 , НОМЕР_1 , НОМЕР_2, НОМЕР_8, НОМЕР_9, які належали громадянам ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розташованих в садівничому кооперативі «Шабо» у с. Прибережне Білгород-Дністровського району Одеської області, на підставі підроблених рішень Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та державних актів право власності на земельні ділянки, ОСОБА_2 визнано винним за скоєння злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190 (шахрайство), ч. 3 ст. 358 (підроблення документів) Кримінального кодексу України, та призначено покарання за ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі строком на три роки, за ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України обмеження волі на один рік.

Відповідно до частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України визначено засудженому ОСОБА_2 остаточне покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України звільнено засудженого ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням терміном на один рік.

Згідно листа від 02.04.2021 року № 272/124-21 міськрайонного управління у Білгород-Дністровського району та у м. Білгород-Дністровському Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1200 га для ведення садівництва, зареєстрована в 2007 році в Державному реєстрі земель з кадастровим номером :01:005:0048.

З інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23.04.2021 року стало відомо, що ОСОБА_2 , на підставі підробленого державного акту, скасованого вказаною постановою суду, продав земельну ділянку № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , кадастровий номер :01:005:0048, загальною площею 0,12 га, за договором купівлі-продажу зареєстрованому в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 807 від 28.04.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Тетяною Петрівною, громадянину ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, земельна ділянка АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 , незаконно відчужена ОСОБА_3 в результаті протиправних дій ОСОБА_2 .

На підставі вищевикладеного він і вимушений звернутися з позовом до суду.

26 грудня 2023 року від представника відповідача Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надійшов відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого просив суд поновити строк для подання відзиву, у задоволені позовних вимог Ушкевич до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області відмовити у повному обсязі, зазначаючи, що 07 грудня 2023 року Головне управління отримало позовні вимоги позивача, Головне управління діє на підставі Положення про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області.

Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Одеської області.

Згідно з пунктом 12 частини 4 Положення Головне управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системними в установленому порядку.

Відповідно до інформації Відділу № 2 управління надання адміністративних послуг Головного управління (далі - Відділ) від 21.12.2023 року № 3260/486-23 згідно наявних у Відділі книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди та других примірників державних актів, станом на 01.01.2013 року за гр. ОСОБА_2 на підставі розпорядження Білгород-Дністровської райдержадміністрації N№ 136 від 05.02.2007 року було зареєстровано державний акт серії ЯГ № 936997 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:005:0048), загальною площею 0,12 га для ведення садівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний державний акт було зареєстровано в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право власності на земельну ділянку фізичних осіб за № 01.07.515.00083 від 24.04.2007 (другий примірник державного акту в архіві відділу відсутній).

Відповідно до даних Державного земельного кадастру в порядку інформаційного обміну від 28.04.2017 року надійшли відомості про реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 0,12 га для ведення садівництва за гр. ОСОБА_3 .

Відомості про реєстрацію земельної ділянки за позивачкою ОСОБА_1 у Відділі відсутні.

В Державному земельному кадастрі наявні відомості щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0048, площею 0,1200 га, як зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення; цільове призначення - А. 01.05. Для індивідуального садівництва; вид використання: для ведення садівництва; зареєстрована - 24.04.2007.

Відповідно до ч. 6 ст. 16 Закону України «Про державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.

Також відповідно до ч. 10 ст. 24 вищевказаного закону Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; ??якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

У зв`язку з набранням чинності з 01.01.2013 року Закону України «Про Державний земельний кадастр», «Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051, та відповідно до ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» організаційну систему державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; ???суб?єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно.

При цьому, ні Головне управління, ні його структурні підрозділи не являються суб`єктами державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи, що Головне управління отримало лист справи лише 07.12.2023 року та надмірне навантаження у роботі працівників відділу представництва в судах та інших органах юридичного управління Головного управління (далі - відділ), яке виходить за межі їх фізичних можливостей, спричинене недостатньою кількістю співробітників, щодо яких здійснюється розподіл справ (на даний час в провадженні відділу перебуває 398 судових справ, а розподіл вказаних справ здійснюється на одного головного спеціаліста та начальника відділу), виникла необхідність більш тривалого часу для підготовки та подання Головним управлінням відзиву.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

07 травня 2021 року Ухвалою суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду та витребувані докази по справі.

09 січня 2023 року Ухвалою суду, підготовче провадження по справі було закрито з призначенням її розгляду по сутті справи.

26 грудня 2023 року, замінено неналежного відповідача міськрайонне управління у Білгород - Дністровському районі та у м. Білгород - Дністровському Головного управління на належного відповідача Головне управління Держгеокадастру в Одеській області.

В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутність з проханням позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про день та час судового розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надав заяву про розгляд справи за її відсутності, в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Шабівської сільської ради народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області від 22.11.2001 року № 39/XXIV-XXIII ОСОБА_1 надано безоплатно у приватну власність для ведення садівництва земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,075 га, розташовану в садівничому кооперативі «Шабо» у с. Прибережне Білгород-Дністровського району Одеської області. (т.1 а.с. 31)

Розпорядженням голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області від 05 лютого 2007 року № 136 передано ОСОБА_2 у власність земельні ділянки № № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , загальною площею 0,12 га, які розташовані в садівничому кооперативі «Шабо» у с. Прибережне Білгород-Дністровського району Одеської області, про що складено та видано ОСОБА_2 державний акт про право приватної власності на земельну ділянку серії ЯГ № 936997 від 24.04.2007 року.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.03.2008 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2010 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 квітня 2012 року, у справі № 2-а-272/2008 за адміністративним позовом заступника Білгород-Дністровського прокурора в інтересах ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 , вказане розпорядження голови Білгород-Дністровської райдержадміністрації скасовано та зазначений державний акт про право приватної власності на земельну ділянку визнано недійсним.(т.1 а.с. 36-38)

Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.10.2012 року у справі № 1-43/11 за незаконне заволодіння земельними ділянками № № НОМЕР_6 , НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_8, НОМЕР_9, які належали громадянам ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розташованих в садівничому кооперативі «Шабо» у с. Прибережне Білгород-Дністровського району Одеської області, на підставі підроблених рішень Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та державних актів право власності на земельні ділянки, ОСОБА_2 визнано винним за скоєння злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190 (шахрайство), ч. 3 ст. 358 (підроблення документів) Кримінального кодексу України, та призначено покарання за ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі строком на три роки, за ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України обмеження волі на один рік.

Відповідно до частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України визначено засудженому ОСОБА_2 остаточне покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України звільнено засудженого ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням терміном на один рік. (т.1 а.с. 24-30)

Вирок набрав законної сили 13 листопада 2012 року. (т.1 а.с. 30)

Згідно листа від 02.04.2021 року № 272/124-21 міськрайонного управління у Білгород-Дністровського району та у м. Білгород-Дністровському Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1200 га для ведення садівництва, зареєстрована в 2007 році в Державному реєстрі земель з кадастровим номером :01:005:0048.

З інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23.04.2021 року ОСОБА_2 , на підставі підробленого державного акту, скасованого вказаною постановою суду, продав земельну ділянку № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , кадастровий номер :01:005:0048, загальною площею 0,12 га, за договором купівлі-продажу зареєстрованому в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 807 від 28.04.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Тетяною Петрівною, громадянину ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, земельна ділянка АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 , відчужена ОСОБА_3 .

Відповідно до відзиву Головного управління Держгеокадастру в Одеської області зазначено, що відповідно до інформації Відділу № 2 управління надання адміністративних послуг Головного управління (далі - Відділ) від 21.12.2023 року № 3260/486-23 згідно наявних у Відділі книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди та других примірників державних актів, станом на 01.01.2013 року за гр. ОСОБА_2 на підставі розпорядження Білгород-Дністровської райдержадміністрації № 136 від 05.02.2007 року було зареєстровано державний акт серії ЯГ № 936997 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:005:0048), загальною площею 0,12 га для ведення садівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний державний акт було зареєстровано в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право власності на земельну ділянку фізичних осіб за № 01.07.515.00083 від 24.04.2007 (другий примірник державного акту в архіві відділу відсутній).

Відповідно до даних Державного земельного кадастру в порядку інформаційного обміну від 28.04.2017 року надійшли відомості про реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 0,12 га для ведення садівництва за гр. ОСОБА_3 .

Відомості про реєстрацію земельної ділянки за позивачкою ОСОБА_1 у Відділі відсутні.

Нормативне обґрунтування.

Правилом частини першої статті 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання віндикаційного позову.

Віндикаційний позов - це позов власника про повернення йому майна, що вибуло з його володіння, який пред`являється до особи, у незаконному володінні якої знаходиться це майно.

Предметом віндикаційного позову є не будь-яке майно. А лише те, яке визначене індивідуальними ознаками, і це випливає із сутності даного позову, спрямованого на повернення власнику того самого майна, що вибуло з його володіння.

Об`єктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову.

Таким чином, із чужого незаконного володіння може бути витребувано лише індивідуально визначена річ.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незмінними.

Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна (фізична особа), або особа, яка хоч і не є власником майна, але володіє ним на підставах, встановлених законом чи договором.

Відповідачем за таким позовом є особа, яка незаконно володіє майном (незалежно від того, чи заволоділа вона майном незаконно сама, чи придбала його у особи, яка не мала права його відчужувати), тобто заволоділа ним без відповідної правової підстави.

Незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлено за рішенням суду.

Отже, за таким позовом позивач має підтвердити своє право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Пунктом 19 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

У системному аналізі наведених вище норм чинного законодавства, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Відповідно до ст. 400 ЦК України, недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна.

У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна..

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним.

Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388).

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Так, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 вже звертала увагу на те, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у пункті 86 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 1 жовтня 2019 року у справі № 911/2034/16 (провадження № 12-303гс18).

Вказане свідчить про те, що навіть у разі відчуження спірного нерухомого майна його набувачем, власник має право витребування такого з чужого незаконного володіння від останього набувача.

Це право власника захищено безпосередньо законом, та має на меті повернення у попереднє становище, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця), з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Велика Палати Верховного Суду у пунктах 146, 147 постанови від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) зробила висновок, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та приводить до ефективного захисту прав власника.

У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінка аргументів сторін, висновки суду.

В ході розгляду справи достовірно встановлено та підтверджено відповідними доказами законність отримання ОСОБА_1 земельної ділянки відповідно рішення Шабівської сільської ради народних депутатів Білгород - Дністровського району Одеської області від 22 листопада 2001 року № 39/XXIV-XXIII.

Суд, керуючись тим, що позивач довів належним чином, що спірна земельна ділянка вибула з її володіння поза волею власника та встановивши відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на відчуження спірного нерухомому майна, виявивши неправомірність набуття у власність ОСОБА_3 та проведення реєстрації за ним, суд дійшов до висновку про наявність підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, для задоволення позову в частині витребуванняу ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,75 га, розташовану в садівничому кооперативі «Шабо» у с. Прибережне Білгород-Дністровського району Одеської області.

Рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області є підставою для державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,75 га, розташовану в садівничому кооперативі «Шабо» у с. Прибрежне Білгород - Дністровського району Одеської області, що витребовується на її користь.

Стосовно вимог визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , загальною площею 0,12 га, кадастровий номер :01:005:0048, розташованої в садівничому кооперативі «Шабо» у с. Прибережне Білгород-Дністровського району Одеської області, посвідчений 28 квітня 2017 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Тетяною Петрівною, зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 807, укладеного між ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 та ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_4 ; скасувати рішення приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Тетяни Петрівни від 28.04.2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 34999007 на земельну ділянку №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , загальною площею 0,12 га, кадастровий номер :01:005:0048, розташованої в садівничому кооперативі «Шабо» у с. Прибережне Білгород-Дністровського району Одеської області; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки НОМЕР_1, НОМЕР_2, загальною площею 0,12 га, кадастровий номер :01:005:0048, розташованої в садівничому кооперативі «Шабо» у с. Прибережне Білгород-Дністровського району Одеської області; визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,75 га, розташовану в садівничому кооперативі «Шабо» у с. Прибережне Білгород-Дністровського району Одеської області, суд зазначає наступне.

Так, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 вже звертала увагу на те, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у пункті 86 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 1 жовтня 2019 року у справі № 911/2034/16 (провадження № 12-303гс18).

Вказане свідчить про те, що навіть у разі відчуження спірного нерухомого майна його набувачем, власник має право витребування такого з чужого незаконного володіння від останього набувача.

Це право власника захищено безпосередньо законом, та має на меті повернення у попереднє становище, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця), з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Подібні за змістом висновки сформульовані також в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 від 01 жовтня 2019 року у справі № 911/2034/16, від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року у справі № 642/5966/18; Постанові ВС від 25 травня 2022 року, справа № 495/8567/16-ц.

Таким чином, на основі повно та всебічно досліджених доказів, у відповідності до вимог чинного законодавства та застосування його до фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог позивача.

Розподіл судових витрат

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За умовами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи із доведеності та часткової обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 , суд вважає за доцільне стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках на її користь судовий збір за подання до суду відповідного позову у розмірі 4540, 00 грн /згідно квитанції № ПН2645 від 26.04.2021 року/.

Стосовно витрат на правову допомогу, судом встановлено наступне.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане кореспондується з позицією ВС, викладеною у Постанові від 23.11.2020 року у справі № 638/7748/18.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається з приєднаних до матеріалів справи позивачем доказів, позивачем надане до матеріалів справи свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю; ордер серії ВН № 1007135, договір про надання правової допомоги від 23 березня 2021 року; розрахунок № 1 витрат, пов`язаних з отриманням правової допомоги; акт виконаних робіт за Договором про надання правової допомоги від 23 квітня 2021 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в частині позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 317, 321, 328, 387,388, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа: Приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Тетяна Петрівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки - задовольнити частково.

Витребувати земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,75 га, розташовану за адресою: садівничий кооператив «Шабо» у с. Прибережне Білгород-Дністровського району Одеської області з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

Рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області є підставою для державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,75 га, розташовану в садівничому кооперативі «Шабо» у с. Прибрежне Білгород - Дністровського району Одеської області, що витребовується на її користь.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частках на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 4540, 00 грн та витрати за надання правової правничої допомоги у розмірі 6000 грн.

В іншій частині в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа: Приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Тетяна Петрівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_7 , ІПН: НОМЕР_5 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІПН: НОМЕР_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, вул. Космонавтів, 34 м. Одеса, код ЄДРПОУ: 3976571.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Тетяна Петрівна, юридична адреса: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складений 23 січня 2024 року.

Суддя: