Дата документу 04.03.2024
Справа № 501/3465/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом: ОСОБА_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1

до

відповідача: ОСОБА_2 , зареєстрованої АДРЕСА_2

третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області

предмет та підстави позову: про визначення місця проживання

учасники справи - не з`явились

ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 01.09.2023 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , (третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області) про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, згідно якого просить визначити постійне місце проживання малолітнього, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чорноморська, Одеської обл., громадянина України разом зі батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Чорноморська, Одеської обл., громадянин України, за місцем його фактичного проживання.

Позов обґрунтовано тим, що з 2008 року позивач з відповідачем проживали без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час їх знайомства у відповідача вже був неповнолітній син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач стверджує у позові, що через різні погляди на сімейне життя, виховання дітей, зловживання алкоголем відповідачем, часті сварки з ініціативи відповідача, та подружню зраду позивач з 2016 року став проживати окремо. Їх спільний син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишився проживати з відповідачем. Позивач постійно провідував сина, піклувався про нього, надавав матеріальну допомогу, приймав участь у вихованні та розвитку дитини, забезпечував продуктами харчування, забирав сина часто до себе додому, де він проживав по 2-3 дні і на вимогу відповідача повертав, сплачував аліменти. З серпня 2022 по 21.08 2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав із батьком. Батько у спілкуванні відповідачу з дитиною не перешкоджав. 21 серпня 2023 року відповідач скористалась відсутністю позивача, відстежила ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який гуляв на дитячому майданчику біля будинку АДРЕСА_3 із вітчимом позивача та забрала його. Дитина проживала разом із відповідачем до 28 вересня 2023 року і через негативне ставлення зі сторони відповідача втік до позивача, де проживає по сьогоднішній день.

Також, позивач вказує в позові, що ним створено всі належні умови для проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , його повноцінного та всебічного розвитку. Позивач піклується про здоров`я дитини, підтримує постійний контакт із лікарями, сумлінно виконує їх рекомендації, надає дитині належний фізичний, духовний, гармонійний, розумовий, безпечний розвиток, як особистості, сприяє повноцінній реалізації дитини, у навчанні, повсякденному житті, має навики виховання дитини, не має ніяких протипоказань щодо стану здоров`я, позитивно характеризується за місцем роботи і має постійний дохід. Відповідач не може належним чином турбуватись про дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надавати дитині належний фізичний, духовний, культурний та моральний розвиток, тощо.

На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідач відзиву на позов не надала.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, надали до суду клопотання у якому свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Просили розглядати справу без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 будучи неодноразово повідомлена належним чином про дату розгляду справи до суду не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Окремо суд звертає увагу щодо участі в судових засіданнях відповідача, його викликів (повідомлень) в судові засідання.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

В матеріалах справи містяться докази, в яких відповідач належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду справи, його повідомлення здійснювалось з дотриманням процесуального законодавства (а.с.52, 65, 101, 107, 115).

Разом з тим, відповідач в судові засідання не з'являвся, що не перешкоджає продовженню розгляду справи без його участі на підставі доказів наявних в матеріалах даної цивільної справи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст.ст.13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання.

Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд звертає увагу, що провадження в цій справі відкрито ще 11.09.2023 (існує тривалий розгляд справи), тому з метою уникнення порушень вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна та яка гарантує кожному учаснику процесу право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, суд дійшов до висновку про продовження розгляду справи без участі сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах даної цивільної справи.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 11.09.2023 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.31-32).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. 09.11.2023 задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с.61-62)

Ухвалою Іллічівського міського суду від 22.01.2024 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.106 зв.).

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що в ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є спільна дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 19.06.2013 (а.с.7).

Неповнолітній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з місця проживання від 24.11.2022, відповіддю з ЧМЦСС ЧМР Одеського р-ну Одеської обл. від 29.11.2022 №01-12/407 з висновком (а.с.9).

Родина ОСОБА_2 , яка є матір?ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває в Чорноморському міському центрі соціальних служб на обліку сімей, які знаходяться в складних життєвих обставинах через неналежне виконання батьківських обов`язків. Дитина почуває себе соціально захищеною із батьком, що підтверджується відповіддю Чорноморського міського центру соціальних служб Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 29.112022 р №01-12/407 (а.с.11-12, 75-81) .

Згідно відповіді відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 Головного Управління національної поліції в Одеській області від 25.09.2023 №61.2-171аз на громадянку ОСОБА_2 систематично були зареєстровані факти щодо неналежного виконання батьківських обов`язків, неодноразово була учасником ЄО та заявником ВП№1 ОРУП№2 ГУЕП в Одеській обл. були складені протоколи про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, ч.1 ст.184 КУпАП, ч.2 ст.184 КУпАП, ч.4 ст.184 КупАП, винесено постанови за ч.1 ст.178 КУпАП та ч.1 ст.175-1 (а.с.95).

Відповідно до довідки від № 333 від 16.11.2023 КНП «Чорноморська лікарня» ЧМР Одеського р-ну Одеської обл., ОСОБА_2 перебувала на обліку у лікаря нарколога КНП «Чорноморська лікарня» з 04.2015 по 11.01.2019 у зв`язку з вживанням алкоголю (а.с.87).

Згідно характеристики з ЧЕПЛ №1 від 01.12.2022 м. Чорноморська вихованням дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 займається батько, який належно виконує свої батьківські обов`язки (а.с.8).

Батько дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , характеризується позитивно за місцем роботи, має постійний дохід, що підтверджується характеристикою з місця роботи від 30.11.2022 і довідкою про заробітну плату ДП «МТП «Чорноморськ » від 23.08.2023 за № 210 (а.с.16, 17).

Згідно довідки №21.15/9907 від 08.03.2023 Чорноморського відділу держаної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м.Одеса) на виконанні перебуває судовий наказ №501/1548/19, виданий Іллічівським міським судом Одеської області від 03.06.2019 про стягнення з ОСОБА_1 щомісячно на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість відсутня (а.с.14).

Батьки піклуються здоров`ям дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповіддю з КНП «Чорноморська лікарня» ЧМР Одеського р-ну Одеської обл. (а.с.15).

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, що підтверджується довідками КНП «Чорноморська лікарня» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області №222 від 25.11.2022, б/н від 25.11.2022 (а.с.10).

У власності ОСОБА_1 перебуває кв. АДРЕСА_4 , що підтверджується копіями договору купівлі-продажу від 27.05.2009 та реєстраційного посвідчення від 29.05.2009 (а.с.20-23).

Відповідно до висновку Чорноморської міської ради Одеської області, як органу опіки та піклування від 13.11.2023 №324 доцільно визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.70-71).

ІV. Оцінка Суду.

Щодо позовних вимог позову про визначення місця проживання дитини суд керується наступним.

Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

За ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-XII, ч.7, 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно ст.ст.141, 151 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки, щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків, щодо дитини; батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною першою статті 141 та статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції зобов`язує держави-учасниці забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що з метою недопущення порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року під час розгляду справ про визначення місця проживання дитини слід враховувати два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», § 100; Рішення ЄСПЛ від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України», § 76).

Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надано можливості і сприятливі умови, які дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи і гідності. З цією метою при виданні законів головним міркуванням повинно бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Декларація прав дитини, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Стаття 171 СК України передбачає, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана під час вирішення між батьками спору щодо її виховання, місця проживання тощо. Суд, вислухавши думку дитини, повинен дати їй належну оцінку, правильно оцінити емоційний стан дитини та констатувати відсутність жодних сумнівів розуміння дитиною ситуації та всіх обставин справи.

Як роз`яснено у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.11.2020 по справі № 313/310/18 вказав, що при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до висновку Чорноморської міської ради Одеської області, як органу опіки та піклування від 13.11.2023 №324 доцільно визнати місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 (а.с.70-71).

Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком відповідають інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області) про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - задовольнити повністю.

Визначити постійне місце проживання малолітнього, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця міста Чорноморська Одеської області, громадянина України разом з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця міста Чорноморська Одеської області, громадянина України, за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко