РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 року

м. Рівне

Справа № 570/1718/15-ц

Провадження № 22-ц/4815/362/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Боймиструка С.В.,

суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_3 адвоката Осіпової Ганни Вікторівни на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , (до участі в справі залучено як співвідповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та як третіх осіб без самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області і Шпанівську сільську раду Рівненського району) про визнання державного акту недійсним та скасування державної реєстрації і за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1514 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий 21 грудня 2012 року на ім`я ОСОБА_7 на підставі рішення Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 456 від 20 листопада 2012 року, кадастровий номер :02:008:0170 та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :02:008:0170 і стягнути з відповідачки понесені нею судові витрати.

Позов обґрунтований тим, що їй, згідно Свідоцтва про право особистої приватної власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Ровенської районної ради народних депутатів 25 грудня 1987 року, на праві власності належить будинковолодіння АДРЕСА_1 .

На підставі рішення Шпанівської сільської ради від 09 грудня 2009 року № 1072 "Про надання згоди на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельні ділянки" ПП "Геопростір" було виготовлено технічну документацію із землеустрою, однак 21 квітня 2015 року під час внесення відомостей до Державного земельного кадастру їй було відмовлено у вчиненні такої реєстраційної дії, оскільки її земельна ділянка та земельна ділянка відповідачки ОСОБА_3 , кадастровий номер :02:008:0170 перетинаються, при виготовлені Державного акту на земельну ділянку ОСОБА_7 , землевпорядна фірма, проводячи заміри, помилково включила частину земельної ділянки, якою вона користується все життя до складу земельної ділянки ОСОБА_7 після чого було видано Державний акт на таку земельну ділянку, яким порушуються її законні права та інтереси і вона позбавлена можливості реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки.

В липні 2015 року відповідачка ОСОБА_3 подала до суду зустрічну позовну заяву про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, в якій просить зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,1514 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , належною ОСОБА_7 згідно Державного акту на право власності на неї (кадастровий номер :02:008:0170) та відновити межу цієї земельної ділянки за даними земельно-кадастрової документації шляхом знесення самовільно збудованої капітальної споруди - паркану та самовільно побудованого на межі суміжних земельних ділянок сараю.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що згідно рішення Шпанівської сільської ради від 20 серпня 2008 року № 667 її матері, ОСОБА_7 , було передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,34 га, в тому числі 0,17 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 га для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Шпанівської сільської ради від 20 листопада 2012 року № 456 була затверджена технічна документація по виготовленню державного акту на право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,1514 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_3 на території Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, передано їй у власність земельну ділянку площею 0,1514 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в АДРЕСА_1 та дозволено виготовити Державний акт на право власності на земельну ділянку згідно затвердженої технічної документації. 21 грудня 2012 року ОСОБА_7 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку. Вказує, що ОСОБА_1 грубо порушила право ОСОБА_7 на земельну ділянку, оскільки самовільно знищила існуючу межу між земельними ділянками і незважаючи на попередження Шпанівської сільської ради, встановила капітальну споруду - паркан на належній ОСОБА_7 на праві власності земельній ділянці, а також на межі земельних ділянок збудувала сарай, з даху якого атмосферні опади попадають на земельну ділянку ОСОБА_7 , чим погіршують якість її ґрунтового покриву. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, а вона та її брат ОСОБА_8 успадкували належну їх матері земельну ділянку, однак стосунки між ними та позивачкою ще більше погіршилися, а тому вона звернулася до суду із даною зустрічною позовною заявою.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 02 листопада 2023 року первісний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_10 (до участі в справі залучено як співвідповідачів ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та як третіх осіб без самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області і Шпанівську сільську раду Рівненського району) про визнання державного акту недійсним та скасування державної реєстрації - задоволено частково.

Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1514 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий 21 грудня 2012 року на ім`я ОСОБА_13 на підставі рішення Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 456 від 20 листопада 2012 року, кадастровий номер :02:008:0170 та скасовано державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :02:008:0170.

Зустрічний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_14 усунути перешкоди ОСОБА_15 у користуванні земельною ділянкою площею 0,1514 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0170, яку вона разом з братом успадкувала після смерті матері ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відновивши в землевпорядних організаціях межі земельних ділянок і демонтувавши частину бетонного паркану, який згідно висновку експерта частково знаходиться на земельній ділянці, яка в порядку спадкування належить ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Не погодившись з рішенням суду в частині часткового задоволення зустрічного позову, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати судове рішення в оскарженій частині та постановити нове, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що матері позивачки у 1974 році була виділена земельна ділянка під забудову, а у 1977 році закінчено будівництвом жилий будинок, сарай, льох, вбиральня. Отже позивач ОСОБА_1 сарай не будувала, лише пізніше вона змінила дерев`яні стіни на цегляні, але фундамент зі сторони домогосподарства відповідача змін не зазнавав.

Крім того, було встановлено, що при виготовленні для ОСОБА_3 технічної документації на земельну ділянку не забезпечено відстань в 1 метр від межі її земельної ділянки до фундаменту і стіни сараю.

За Висновком експерта №220208/1_ФМ судової земельно-технічної експертизи від 16.09.2022 сарай і льох, що розташовані на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1 , ні повністю, ні частково не знаходяться на земельній ділянці, яка в порядку спадкування належить ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Водночас, висновком експерта підтверджено, що паркан, який розташований на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1 частково знаходиться на земельній ділянці, яка в порядку спадкування належить ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

На цій підставі частково задоволено зустрічну позовну заяву в частині зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати частину бетонного паркану.

Вважає, що судом зроблено суперечливий висновок. З однієї сторони визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку первісного Відповідача, по межі з якою наявний спірний паркан, та скасовано державну реєстрацію цієї земельної ділянки, а з іншої сторони зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати частину паркану. Однак, право власності на земельну ділянку, яке визнано недійсним та скасоване, вже не може бути підставою для демонтажу паркану, оскільки межі земельної ділянки після скасування права власності на неї залишаються не визначеними в установленому законом порядку.

Стверджує, що при ухваленні рішення про часткове задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 , місцевий суд вийшов за межі позовних вимог.

Так, у зустрічному позові ОСОБА_3 просила суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та відновити межу цієї земельної ділянки шляхом знесення самовільно збудованої капітальної споруди - паркану та самовільно побудованого на межі земельних ділянок сараю.

У оспорюваному рішенні місцевий суд зобов`язав ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні земельною ділянкою, відновивши в землевпорядних організаціях межі земельних ділянок і демонтувавши частину бетонного паркану.

Тобто, в частині зобов`язання ОСОБА_1 відновити в землевпорядних організаціях межі земельних ділянок місцевий суд вийшов за межі зустрічних позовних вимог.

Також до Рівненського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_3 , від імені якої діє адвокат Осіпова Ганна Вікторівна.

Зазначає, що межі земельної ділянки ОСОБА_7 затверджено Рішенням Шпанівської сільської ради "Про затвердження протоколу узгоджувальної комісії від 30 травня 2012 №5" №328 від 12.06.2012. Проте, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про незгоду ОСОБА_1 з погодженням меж сусідньої земельної ділянки починаючи з 2012 року.

Так, протокол узгоджувальної комісії №5 від 30.05.2012 вона відмовилась підписати. Як вказано в даному протоколі безпідставно. Під час допиту Позивача в якості свідка вмотивованої відповіді на питання: чому відмовилась підписати протокол, - не надала. Жодних дій з метою зобов`язання перегляду встановлених меж по АДРЕСА_3 , не вчинила.

В судовому засіданні стороною Позивача за первісним позовом наголошено, що встановлення меж для ОСОБА_7 землевпорядною організацією в нинішніх координатах є невірним.

Вказує, що при встановленні меж за заявою ОСОБА_1 землевпорядна організація зробила відповідні зйомки на місцевості по фактичному місце розташуванню домоволодіння позивачки, враховуючи самовільно будований бетонний паркан та сарай. Саме тому і виникло накладення земельної ділянки по АДРЕСА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_3 .

Посилається на Висновок експерта №220208/1_ФМ від 16.09.2022, яким підтверджено, що сарай та льох збудовані ОСОБА_1 , не знаходяться на земельній ділянці, яка в порядку спадкування належить ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а бетонний паркан частково знаходиться на їх земельній ділянці. Відтак, вважає бетонний паркан має бути знесено.

При цьому, на стор. 7 Висновку №220208/1_ФМ від 16.09.2022, 2 абзац, вказано Межі земельної ділянки, якою користується ОСОБА_1 були встановлені за огорожами, які відділяють домоволодіння розташоване по АДРЕСА_1 від сусідніх домоволодінь. Відтак, будівля сараю також частково знаходиться на земельній ділянці що розташована по АДРЕСА_3 .

Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі, зокрема, згідно Технічного паспорту від 02.12.1987 на будинок по АДРЕСА_1 (схема розміщення будівель, яка міститься в Технічному паспорті (аркуш справи 20)), можна встановити що сарай виходить за межі земельної ділянки ОСОБА_1 .

Слід враховувати, що згідно даного Технічного паспорту сарай був дерев`яний. В подальшому. Позивачем за первісним позовом сарай був збудований з цегли, матеріали справи не містять доказів що такий сарай був збудований на тому ж місці та з цією ж площею що і попередній дерев`яний сарай, або був перенесений в інше місце. Свідок ОСОБА_1 підтвердила, що під час будівництва цегляного сараю його полощу було збільшено, але в сторону двору Позивача, тобто фактично місце розташування сараю з боку сусідньої земельної ділянки (тобто на сусідній земельній ділянці) не змінилось.

Відповідно, межі земельної ділянки ОСОБА_1 було встановлено саме за цегляним сараєм, що і дало підстави для висновку експерта про незнаходження даної будівлі частково на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_3 .

Саме внаслідок першочергового розташування сараю ОСОБА_1 частково на земельній ділянці по АДРЕСА_3 , що підтверджується Технічним паспортом від 02.12.1987 на будинок по АДРЕСА_1 , та з вини Позивача, і виникло накладення земельної ділянки ОСОБА_1 на земельну ділянку ОСОБА_3 .

Вважає, що у даному випадку відсутні підстави для скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0170, та скасування державної реєстрації такої земельної ділянки.

Просить скасувати рішення місцевого в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , заперечує викладені апелянтом доводи, просить рішення в частині визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_7 та скасування державної реєстрації земельної ділянки №:02:008:0170, залишити без змін. Рішення місцевого суду в частині часткового задоволення зустрічних позовних вимог скасувати та відмовити у задоволенні зустрічного позову повністю.

ОСОБА_3 , від імені якої діє представник адвокат Осіпова Г.В., у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , заперечує викладені апелянтом доводи, просить відмовити у її задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Шпанівської сільської ради від 20 листопада 2012 року № 456 була затверджена технічна документація по виготовленню Державного акту на право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,1514 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_3 на території Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, передано їй у власність земельну ділянку площею 0,1514 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_3 на території Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області та дозволено виготовити Державний акт на право власності на земельну ділянку згідно затвердженої технічної документації (т.1 а.с.47).

21 грудня 2012 року ОСОБА_7 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_4 , який зареєстрований у книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю (т.1 а.с. 53).

Також вбачається, що ОСОБА_1 , є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 , про що свідчить свідоцтво про право особистої приватної власності на домоволодіння видане виконавчим комітетом Ровенської районної ради народних депутатів від 25 грудня 1987 року (т.1 а.с. 21 зворот).

Як вбачається із копії рішення Шпанівської сільської ради від 09 грудня 2009 року № 1072 "Про надання згоди на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельні ділянки" було надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (т.1 а.с.22).

В 2011 році за договором з ПП "Геопростір" було розпочато роботу щодо виготовлення технічної документації із землеустрою на ім`я ОСОБА_1 , щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка в с. Хотин на території Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області).

Рішенням державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства у Рівненському районі № РВ-015 від 21 квітня 2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки вбачається перетин межі земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати з земельною ділянкою кадастровий номер :02:008:0170 на 1,4935% (т.1 а .с. 5).

У пункті 7 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на мовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, до особи, яка набула права власності на будівлю чи споруду, в силу імперативного законодавчого припису, переходить право на земельну ділянку на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

На час виникнення та продовження правовідносин між сторонами даного спору існували аналогічні за своїм змістом норми Земельного кодексу УРСР 1990 року, зокрема ст.30,67 та 1970 року, зокрема ст.90, 106-1 (т.1 а.с.22 зворот).

Згідно ст. 55 Закону України "Про землеустрій", встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

В постанові Верховного Суду від 13.12.2018 р. у справі №344/11313/14-ц зазначено, що встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Згідно п.3.25 наказу Держкоммістобудування №44 від 17.04.1992 року "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92", що був чинним до 23.04.2018 року, для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м.

З копії технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 від 02.12.1987 року вбачається, що до складу домогосподарства входить сарай (фундамент кам`яний, стіни дерев`яні, дах руберойд), що також узгоджується з планом забудови земельної ділянки, погодженого районним архітектором виконкому Ровенської районної ради депутатів трудящих у 1974 році за №373. Згідно плану забудови відступ від стіни будівлі сараю до межі суміжного землекористувача становить 1,5 м. (т.1 а.с. 19-20).

Відповідно довідки виданої виконавчим комітетом Шпанівської сільської ради Рівненського району згідно записів земельно-кадастрової книги села Хотинь за №43 за ОСОБА_1 обліковується земельна ділянка загальною площею 0,25 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Земельна ділянка розташована в межах села Хотинь та перебуває в користуванні з 1987 року (т. 1 а.с. 22 зворот).

Згідно протоколу погодження меж земельної ділянки, яка передається у власність ОСОБА_7 від 26.01.2012 року від Г до А землі гр. ОСОБА_1 границя земельної ділянки проходить від т.11 до т.14 по стіні будівлі (т.1 а.с. 232, 236).

У висновку судового експерта № 220208/1_ФМ судової земельно-технічної експертизи від 16 вересня 2022 року при дослідженні плану забудови станом на 1974 рік вказано, що сарай межує з домоволодінням ОСОБА_16 , а паркан розташований на відстані 1,5 м. від будівлі сараю та не виходить за контур сараю зі сторони домоволодіння ОСОБА_16 .

Також у висновку наведений фрагмент з топографо-геодезичного знімання району розташування об`єктів експертизи з якого вбачається, що межа земельної ділянки №:02:008:0170 проходить по стінам сараю, а існуючий паркан розташований на відстані 1 метра від крайньої точки схеми сараю (т. 2 а.с. 10).

За результатами дослідження експерт зробив висновки, що фактичне розташування господарських будівель: сараю, льоху, які на праві приватної власності належать первісному позивачу ОСОБА_1 та розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає їх розташуванню відносно меж земельної ділянки, які вказані в технічній документації із землеустрою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1514 га, кадастровий номер :02:008:0170, яка в порядку спадкування належить відповідачам: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Фактичне розташування паркану, який на праві приватної власності належить первісному позивачу ОСОБА_1 та розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідає його розташуванню відносно меж земельної ділянки, які вказані в технічній документації із землеустрою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1514 га, кадастровий номер :02:008:0170, яка в порядку спадкування належить відповідачам: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Сарай і льох, що відповідають наявним документам (плану забудови та технічному паспорту), і розташовані на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1 повністю або частково не знаходяться на земельній ділянці, яка в порядку спадкування належить ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; Паркан, що відповідає наявним документам (плану забудови та технічному паспорту), і розташований на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1 частково знаходяться на земельній ділянці, яка в порядку спадкування належить ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Виходячи з викладеного вбачається, що на момент виготовлення та затвердження технічної документації ОСОБА_7 у власності ОСОБА_1 перебував сарай як частина домоволодіння, яке вона набула у 1987 році. Отже при виготовленні технічної документації на земельну ділянку домоволодіння, яке в порядку спадкування належить ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за кадастровим номером №:02:008:0170 не було дотримано п.3.25 наказу Держкоммістобудування №44 від 17.04.1992 року "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92", (відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни не менше 1,0 м.), не враховано наявність забудови, визначені відстані в плані забудови за 1974 рік та прав на неї ОСОБА_1 ..

Це потягло за собою у виготовленій технічній документації для приватизації ОСОБА_3 земельної ділянки АДРЕСА_3 включення частини земельної ділянки, яка з часу забудови 1974-1977 року перебувала в користуванні відносилась до земельної ділянки № НОМЕР_1 . При виготовленні цієї документації ОСОБА_1 не погоджувала межі ділянок.

Сторона ОСОБА_1 за змістом зайнятої правової позиції в даному спорі не заперечує проти рішень органу місцевого самоврядування про виділення у власність землі для ОСОБА_3 0,1514 га для обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд (т.1 а.с.46,47), однак не згідна з визначеною конфігурацією розмежування їх земельних ділянок, яка відображена в державному акті, зокрема біля її сараю де встановлено її паркан.

З матеріалів справи вбачається, що як позивачці ОСОБА_1 так і ОСОБА_3 . Шпанівською сільрадою виділялось у власність більше землі чим вони мали її в натурі : ОСОБА_1 0,25 га, а фактично в наявності 0,1910 га, а ОСОБА_3 первісно виділялось 0,17 га, а фактично в наявності (з врахуванням спірної частини) 0,1514 га.

Аналіз вказаної обставини вказує не на зайняття земельних ділянок суміжними землекористувачами, а на невірне визначення їх конфігурації та відповідно площ земельних ділянок.

Згідно із ст. 393 ЦК України, правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і власник майна, право якого порушено внаслідок видання правового акта, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Зі змісту ч. 1 ст. 155 ЗК України вбачається, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку (постанова Верховного Суду від 31.01.2019 року справа №303/813/14-ц).

Таким чином, оскільки Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1514 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий 21 грудня 2012 року на ім`я ОСОБА_7 на підставі рішення Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 456 від 20 листопада 2012 року, кадастровий номер :02:008:0170 підлягав скасуванню, через охоплення ним частини земельної ділянки яка була в користуванні ОСОБА_1 та необхідна для обслуговування сараю і в неї у встановленому законом порядку не вилучалась, то зустрічний позов про відновлення межі за даними земельно-кадастрової документації шляхом знесення самовільно збудованих паркану та сараю задоволенню не підлягав через відсутність права власності відповідачів-позивачів на земельну ділянку у встановлених розмірах та конфігурації.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про збільшення розміру сараю внаслідок перебудови, що вплинуло на обсяг земельної ділянки для його обслуговування, яка підлягає відведенню ОСОБА_1 , оскільки належними доказами такі доводи не підтверджені.

У зв`язку з викладеним Рівненський апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення місцевого суду в частині часткового задоволення зустрічного позову з прийняттям постанови про відмову у задоволенні зустрічного позову. Відповідно, враховуючи встановлені обставини справи та сукупність зібраних доказів, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 листопада 2023 року в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відмовити у його задоволенні.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 травня 2024 року.

Головуючий: Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.